РІШЕННЯ

"16" листопада 2015 р.Справа № 921/894/15-г/3

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровець Я.Я.

розглянув справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз", вул. М. Шептицького, 20, м. Тернопіль, 46008

про стягнення заборгованості в сумі 15 886 791,32 грн.

За участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність № 14-93 від 18.04.2014 р.)

відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 5 від 12.08.2015 р.)

Учасникам судового процесу у судових засіданнях оголошено склад суду та розяснено їх права і обовязки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

За відсутності відповідного клопотання сторін технічна фіксація (звукозапис) судового процесу не здійснювалася.

У судовому засіданні 16.11.2015 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть справи: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" про стягнення відповідно до Договору № 5-2012-ТКЕ(Б) купівлі-продажу природного газу від 30.03.2012 р. заборгованості в сумі 15 886 791,32 грн., з яких: 5 981 641,19 грн. основного боргу, 5 800 450,05 грн. інфляційні втрати, 1 392 657,89 грн. штрафу, 1 229 830,16 грн. 3% річних, 1 482 212,03 грн. пені.

Ухвалою суду від 03.09.2015 р. порушено провадження по справі та призначено її до розгляду на 06.10.2015 р. о 10 год. 30 хв.

У відповідності до ст. 77 ГПК України, у звязку із необхідністю оцінки уже поданих та надання можливості сторонам подати додаткові докази, суд відкладав розгляд справи до 20.10.2015 р. о 10 год. 30 хв., до 02.11.2015 р. о 15год. 30 хв., а також у судових засіданнях оголошувались перерви до 10.11.2015 р. о 11 год. 25 хв., до 16.11.2015 р. о 15 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 02.11.2015 року строк розгляду спору в порядку ч. 3 ст. 69 ГПК України продовжено на 15 днів.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав повністю з підстав зазначених у позовній заяві № 14/2-918 від 30.08.2015 р. (вх. № 933 від 31.08.2015 р.), запереченнях на відзив та додаткових поясненнях по справі вх. № 23718 від 10.11.2015 р., вх. № 24224 від 16.11.2015 р. та просить позов задоволити повністю.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу заперечив з підстав наведених у відзивах на позов вх. № 23099 від 02.11.2015 р., вх. № 24222 від 16.11.2015 р., вх. № 24223 від 16.11.2015 р. просить у задоволенні позову в цій частині відмовити. Одночасно, подав суду клопотання про зменшення заявлених до стягнення пені та штрафу в порядку ч. 3 ст. 83 ГПК України.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

30 березня 2012 року між сторонами у даній справі укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 5-2012-ТКЕ(Б) (далі-договір), згідно якого Продавець (позивач по справі) зобов'язується передати у власність Покупцю (відповідач по справі) у 2012 році природний газ, (надалі газ), а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору (п. 1.1. Договору).

Пунктом 1.2 договору передбачено, газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації субєктам господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих (в обсягах природного газу, що використовується для виробництва теплової енергії для потреб бюджетних установ та організації та інших споживачів.

Відповідно до п. 3.6. договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу та є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.7 договору).

Ціна (граничний рівень ціни) на газ установлюється НКРЕ (п. 5.1. договору).

Згідно п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. Договору.

Відповідно до п. 6.2 договору, оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом Продавця відповідно до вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з алгоритмом розподілу коштів, установленим відповідною постановою НКРЕ, та зараховується, як оплата за газ в тому ж місяці, у якому надійшли кошти.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Пунктами 7.1., 7.2. договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність згідно з цим договором і чинним законодавством України. У разі невиконання Покупцем умов, передбачених п.п. 6.1. 6.2 цього договору, він у безспірному порядку зобовязується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національно Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Згідно п. 9.2. договору , строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5(пять) років.

Сторони погодили (п. 11.1 договору), що даний договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками і діє у частині поставки газу до 31 грудня 2012 року включно, а в частині розрахунків до їх повного здійснення.

Як слідує із матеріалів справи, на виконання умов укладеного між сторонами договору позивач протягом березня-липня 2012 року поставив відповідачеві природний газ в обсязі 5615,53 тис. куб. м. на загальну суму 19 895 112,76 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за березень 2012 - липень 2012 (належним чином засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи), підписаними представниками та завіреними печатками сторін.

Позивач стверджує, що відповідач взяті на себе зобов'язання щодо оплати отриманого природного газу виконав не в повному обсязі і на день звернення з позовом до суду заборгував йому 5 981 641 грн. 19 коп.

Проти даної заборгованості відповідач не заперечує.

При цьому відповідач на день розгляду справи будь-яких доказів, які б свідчили про повну оплату отриманого від позивача протягом березня липня 2012 р. природного газу за договором суду не надав, а тому згідно вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України слід вважати, що за ним рахується заборгованість в сумі 5 981 641 грн. 19 коп. а позов в цій частині є належно обґрунтованим та підлягає до задоволення судом.

У відповідності до ч 1 ст. 509 ЦК України № 435-ІУ від 16 січня 2003 року з наступними змінами, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобовязання, а саме зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України № 436-IV від 16 січня 2003 року з наступними змінами, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як стверджує позивач оскільки відповідачем не виконані умови Договору щодо вчасної оплати отриманого природного газу, тому він зобовязаний сплатити на користь Позивача суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, розмір яких складає 5 800 450,05 грн. (інфляційних) та 1 229 830,16 грн. (3% річних).

Вказані суми не оспорюються відповідачем.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних здійснений позивачем, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення 5 800 450 грн. 05 коп. інфляційних втрат та 1 229 830,16 грн. 3% річних правомірними та такими, що підлягають до задоволення.

Щодо стягнення штрафу та пені то суд має за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Закон України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань № 543/96-ВР від 22 листопада 1996 року, з наступними змінами, регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань. Статтею 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. А згідно статті 3 вказаного Закону „розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В п. 7.2 р. 7 Договору сторони передбачили, що у разі невиконання "Покупцем" умов пунктів 6.1, 6.2 цього договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити "Продавцю" крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

Наявність в договорі умови щодо обов'язку "Покупця" сплатити "Продавцю" крім суми заборгованості пеню за кожен день прострочення сплати платежу не забороняє "Продавцю" звернутись до суду з позовом про стягнення пені в судовому порядку.

В зв'язку з неналежним виконанням умов договору щодо своєчасної оплати за переданий природний газ, позивачем нараховано відповідачу пеню в сумі 1 482 212,03 грн.

Перерахувавши суму пені, суд вважає, що вірно обрахованою є пеня у сумі 1 476 804 грн. 22 коп. У свою чергу 5 407 грн. 81 коп. пені є невірно обрахованими та безпідставно заявленими, оскільки позивачем безпідставно в період часу, за який нараховувалась пеня, включено дні, коли відповідач проводив оплати за отриманий газ.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно ч. 3 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Із змісту п. 3.17.4 Постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, приймаючи до уваги клопотання відповідача про зменшення пені, зважаючи на причини виникнення заборгованості, викладені останнім у відзиві на позов, а саме: - що отриманий природний газ був використаний для реалізації населенню, яке в свою чергу не в повному обсязі розрахувалися з товариством та проводили розрахунки з порушенням строків, передбачених відповідними договорами;

- розрахунки з НАК Нафтогаз України за спірним договором здійснювалися у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 247 від 26.03.2008 року Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий газ, якою передбачено порядок проведення розрахунків за природний газ, який здійснюється згідно алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий газ від усіх категорій споживачів, та нормативу перерахування коштів, затверджених НКРЕКП України, установи уповноваженого банку щоденно здійснює перерахування коштів, розподілених згідно з нормативами їх перерахування на поточні рахунки підприємств, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам;

- у звязку з тим, єдиним видом доходу є транспортування природного газу;

а також враховуючи:

- примусове стягнення штрафних санкцій (пені) спричинить вилучення з господарського обороту ПАТ "Тернопільміськгаз" грошових коштів, що позбавить можливості здійснення робіт по підтримці газорозподільної мережі у працездатному стані;

- позивач застосував до відповідача таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства;

- інші обставини наведені відповідачем у відзиві на позов від 16.11.2015 р. вх. № 24222;

суд, обєктивно оцінивши усі обставини даного випадку порушення зобовязання відповідачем, ступінь виконання зобовязання та причини його невиконання, враховуючи інтереси обох сторін, у тому числі розглянувши заперечення позивача з даного питання, приходить до висновку, що даний випадок порушення зобовязання відповідачем є винятковим, а тому суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України зменшити розмір пені на 50%, стягнувши її в сумі 738 402 грн. 11 коп.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 7% штрафу в розмірі 1 482 212 грн. 03 коп. то такі задоволенню не підлягають, з огляду на наступне:

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Як визначається в ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

У Постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 31 жовтня 2012 року по справі № 6-47цс12 викладено наступну правову позицію: "Виходячи з аналізу зазначених правових норм сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня)".

Умовами договору на купівлю-продажу природного газу п. 7.2 р. 7 передбачено, що у разі невиконання "Покупцем" умов пунктів 6.1, 6.2 цього договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити "Продавцю" крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню та 7% штрафу за одне і те ж саме порушення грошового зобов'язання за договором.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 21.10.2015 р. по справі № 6-2003цс15.

Щодо твердження відповідача про те, що позивачем не дотримано п. 6.5 договору, а саме щодо порядку черговості зарахування коштів які надійшли від Покупця (відповідача), то такі не приймаються судом до уваги з огляду на наступне:

- в даному випадку відсутні первинні документи, які могли б служити підставою для бухгалтерського обліку щодо нарахованих та погашених сум пені. Так, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення (п. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні);

- п.6.5. договору містить обовязкове застереження: у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати неустойки, сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у певній черговості незалежно від призначення платежу визначеного покупцем. Тобто, для застосування зазначеного пункту необхідно:

1) наявність заборгованості за минулі періоди. Однак, відповідачем не наведено жодних письмових пояснень та не надано письмових доказів на підтвердження наявності заборгованості (конкретно якої саме) за минулі періоди (конкретно які саме періоди). Крім того, сторонами в договорі не деталізовано поняття минулі періоди;

2) наявність заборгованості зі сплати неустойки. Однак, відповідачем не наведено жодних письмових пояснень та не надано письмових доказів на підтвердження наявності заборгованості зі сплати неустойки (конкретно якої саме та за які періоди);

3) наявність заборгованості за минулі періоди та наявність заборгованості зі сплати неустойки одночасно. Однак, відповідачем не наведено жодних письмових пояснень та не надано письмових доказів на підтвердження наявності даного факту;

- нарахування пені (п. 6.5. договору) є правом Продавця - позивача по справі, а не обовязком;

- передбачення в договорі умов щодо обов'язку Покупця сплатити пеню крім суми заборгованості в безспірному порядку не позбавляє позивача права на звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача нарахованої пені в судовому порядку;

- згідно норм чинного законодавства, що регулюють відносини газопостачання, передбачено порядок сплати саме за поставлений газ;

- сторонами в договорі не передбачено самої процедури проведення погашення неустойки (наприклад: направлення Продавцем вимоги Покупцю щодо нарахованої пені, складання двосторонніх актів взаємозвірки розрахунків щодо нарахованих сум пені та погашених сум пені, проведення по бухгалтерському обліку нарахування та погашення пені тощо).

Із змісту п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 4-3, 32, 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Доказами у справі є будь які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи вище викладене у сукупності, суд позов задовольняє частково та стягує з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз", вул. М. Шептицького, 20, м. Тернопіль, 46008 (ідентифікаційний код 21155959) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001 (ідентифікаційний код 20077720) 5 981 641 грн. 19 коп. основного боргу, 5 800 450 грн. 05 коп. інфляційних втрат, 1 229 830 грн. 16 коп. 3% річних, 738 402 грн. 11 коп. пені. У решті частин позовних вимог суд у задоволенні позову відмовляє.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 1, 4 Закону України "Про судовий збір", який набрав чинності з 01.11.2011 р., судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується в розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Згідно п. 4.3. Постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Судовий збір, згідно ст. 49 ГПК України, покладається на відповідача пропорційно задоволених позовних вимог з врахуванням суми, на яку судом зменшено стягнення пені.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 61, 129 Конституції України, ст.ст. 509, 526, 549, 551, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 230, 231, 233 Господарського кодексу України та ст.ст. 1, 2, 4, 4-3, 12, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 69, 82, 83, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз", вул. М. Шептицького, 20, м. Тернопіль, 46008 (ідентифікаційний код 21155959) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001 (ідентифікаційний код 20077720) 5 981 641 грн. 19 коп. основного боргу, 5 800 450 грн. 05 коп. інфляційних втрат, 1 229 830 грн. 16 коп. 3% річних, 738 402 грн. 11 коп. пені та 66 648 грн. 83 коп. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

4. У решті частин позовних вимог у задоволенні позову відмовити.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту).

6. Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту), через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 28.12.2015 року

Суддя Боровець Я.Я.