РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"21" грудня 2015 р. Справа № 924/1475/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Гулова А.Г. ,

суддя Маціщук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - ОСОБА_1 господарства "Золоте поле ІІ"

на рішення господарського суду Хмельницької області від 06.10.2015 р.

у справі № 924/1475/15 (суддя Виноградова В.В.)

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Терра"

до відповідача ОСОБА_1 господарства "Золоте поле ІІ"

про стягнення 113657,08 грн., з яких 61962,50 грн. основного боргу, 46460,08 грн. інфляційних втрат, 5258,29 грн. 3% річних

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 06.10.2015 р. у справі №924/1475/15 позов сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Терра" до фермерського господарства "Золоте поле ІІ" про стягнення 113657,08 грн., з яких 61962,50 грн. основного боргу, 46460,08 грн. інфляційних втрат, 5234,50 грн. 3% річних, задоволено. Стягнуто з фермерського господарства "Золоте поле ІІ" на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Терра" 61962,50 грн. основного боргу, 46460,08 грн. інфляційних втрат, 5234,50 грн. 3% річних, 2273,14 грн. витрат зі сплати судового збору.

При прийнятті вищевказаного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 10.09.2012р. між СГТОВ "Терра" та ФГ "Золоте поле ІІ" укладено договір поставки №ТР-58/2012. Позивач на виконання умов договору передав відповідачу на підставі довіреності згідно з видатковою накладною №ТР-0000179 від 29.10.2012 р. пшеницю в кількості 12200 кг на суму 30500 грн. та видатковою накладною №ТР-0000180 від 30.10.2012 р. в кількості 12585 кг на суму 31462,50 грн., всього на суму 61962,50 грн. У зазначених видаткових накладних найменування товару вказане як "пшениця", а підставою господарської операції зазначено договір №ТР58/2012 від 10.09.2012 р., предметом якого є поставка насіння пшениці сорту Саскія - перша репродукція.

Також, судом першої інстанції враховано, що в матеріали справи надано акти звірки взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем, в яких зафіксована заборгованість відповідача перед позивачем на суму 61962,50 грн.

При вирішенні спірних правовідносин, судом першої інстанції було враховано відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України, Закону України "Про насіння і садивний матеріал", а також Положення про Державний реєстр виробників насіння і садивного матеріалу, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 29.05.2003р. №152, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 липня 2003 р. за №595/7916.

Суд першої інстанції зазначив, що оскільки в договорі купівлі-продажу сторонами не погоджено строк оплати товару, останній визначається згідно зі ст. 692 ЦК України.

Ураховуючи встановлені обставини у даній справі та положення діючого законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості в сумі 61962,50 грн.

Місцевий господарський суд, перевіривши правильність здійснених позивачем розрахунків інфляційних втрат та 3% річних, з урахуванням положень ст. 625 ЦК України, дійшов висновку, що такі розрахунки здійсненні в межах можливих нарахувань, є правомірними, тому підлягають до задоволення.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Фермерське господарство "Золоте поле ІІ" звернулось з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення господарського суду Хмельницької області від 06.10.2015 р. у справі №924/1475/15 скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник зважає, зокрема, на таке:

- до теперішнього часу будь які зміни чи доповнення до договору поставки № ТР-58/2012 сторонами не вносились;

- у порушення норм цивільного законодавства України, п. 1.1 договору поставки №ТР-58/2012, позивач не виконав взяті на себе договірні зобоязання перед покупцем (відповідачем) щодо поставки та передачі у власність - насіння пшениці сорту Саскія - перша репродукція, що негативно вплинуло на посівну компанію у відповідача в 2012- 2013 роках;

- продавець без погодження із покупцем, передбаченого п.1.3 договору, здійснив поставку покупцю іншого товару, а сааме пшениці, яку покупець у продавця не замовляв;

- покупець відповідно до умов договору №ТР-58/2012 - не брав на себе зобов'язання перед продавцем оплатити вартість пшениці;

- твердження позивача у позовній заяві б-н від 27 серпня 2015р., що позивач (продавець) виконав належним чином у повному обсязі свої зобов'язання перед відповідачем (покупцем) відповідно до умов договору поставки ТР-58/2012 від 10.09.2012р. є надуманими та такими, що не ґрунтуються на належних доказах відповідно до вимог ст. 34 ГПК України;

- договором поставки № ТР-58/2012 від 10 вересня 2012 р. строк (термін) виконання покупцем обов'язку щодо оплати позивачу (продавцю) насіння пшениці сорт Саскія перша репродукція - не передбачений;

- позивач перед тим як звернутися із позовом до господарського суду щодо стягнення заборгованості із відповідною вимогою, претензією, платіжними документами до відповідача (покупця) щодо оплати пшениці або насіння пшениці сорт Саскія - перша репродукція не звертався, докази які б доводили протилежне у матеріалах справи відсутні;

- за таких умов, у відповідача (покупця) перед позивачем (продавцем) не виникли цивільні права та обов'язки щодо строку (терміну виконання зобов'язання щодо оплати пшениці або насіння пшениці сорт Саскія - перша репродукція, а відтак, звернення позивача до господарського суду із позовними вимогами про стягнення із відповідача 113 680, 87 грн. заборгованості є передчасним, як таким, що не узгоджується із вимогами ч. 2 ст. 530 ЦК України;

- приймаючи спірне рішення, суд неправомірно посилається на ч. 1 ст. 692 ЦК України щодо обов'язку покупця оплатити товар, який виникає після його приймання або прийняття товаророзпорядчих документів на товар, при цьому не враховуючи, що це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. У даному випадку, інший строк оплати встановлений актом цивільного законодавства і оплата має відбутися відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України;

- спірний договір поставки суперечить іншим акта цивільного законодавства, а саме: ст.ст.1, 3, 14 Закону України «Про насіння і садовий матеріал» від 26.12.2002р. №411-1V, пунктам 1.3, 2.2, 2.3 Положення про Державний реєстр виробників насіння і садивного матеріалу (в редакції чинній на момент укладання договору), затверджено наказом Міністерства аграрної політики України від 29 травня 2003 року №152, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 липня 2003 року №595/791, так як позивач при укладанні спірної угоди щодо поставки насіння відповідачу видав себе за суб'єкта насінництва і садового матеріалу, при цьому не проходив відповідну реєстрацію субєктів насінництва і розсадництва відповідно до наказу Міністерства аграрної політики України про видачу паспорта на виробництво та реалізацію насіння і садивного матеріалу, не одержував паспорт на виробництво та реалізацію насіння і садивного матеріалу, не занесений до Реєстру, а відтак, не має права виробляти, здійснювати реалізацію насіння відповідно до спірної угоди;

- оскільки позивач не проходив у порядку ст. 14 Закону відповідну атестацію на право виробництва та реалізацію насіння, останній не мав права виробляти насіння та укладати договір поставки (продажу) насіння пшениці Саскія - перша репродукція із відповідачем;

- безпідставними є посилання суду в спірному рішенні як на належний доказ або як на письмову форму визнання боргу відповідачем на акти звірки, так як відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 22.07.2003р. №21/308-1 акт звірки - це акт звірки бухгалтерів, по якому бухгалтери підприємства звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами, договорами, накладними, рахунками тощо;

- відповідно до спірного рішення, судом не враховані і ті обставин, що видаткові накладні №№ТР-0000179, ТР-0000180 - підтверджують тільки факт отримання відповідачем у позивача пшениці. При цьому, враховуючи вимоги п. 10.1 договору поставки №ТР-58/2012 (порядок зміни і доповнення договору) не змінюють та не доповнюють його умови.

З огляду на наведені вище аргументи на підтвердження своєї правової позиції, відповідач вважає, що судом першої інстанції було задоволено позов за відсутності на те визначених законом підстав, у звязку з чим рішення суду першої інстанції належить скасувати.

Позивач не скористався своїм правом подачі відзиву на апеляційну скаргу, що, у відповідності до ч. 2 ст. 96 ГПК України, не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

7 грудня 2015 року в судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду представник відповідача (скаржника) ОСОБА_2 підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. Пояснив, що позивач поставив відповідачеві пшеницю, тоді як за умовами договору повинен був поставити насіння пшениці сорту Саскія, у зв'язку з чим у відповідача не виникло зобов'язання по оплаті вартості поставленої позивачем пшениці. Також вказав на те, що покупець у розумний строк після одержання товару повідомив про свою відмову від товару, що стверджується листом повідомленням № 27 від 01.11.2012р. за підписом голови ФГ "Золоте поле", адресованим директору СГ ТОВ "Терра". З огляду на вказане, вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 06.10.2015 р. у справі №924/1475/15 належить скасувати та прийняти нове, яким відмовити у позові.

21 грудня 2015 року в судове засідання Рівненського апеляційного господарського суду представники сторін не з'явилися.

Враховуючи приписи ст. ст. 101, 102 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що сторони були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення, направлені сторонам у справі (а.с. 124-125), а також те, що явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників сторін.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, а оскаржене рішення залишити без змін, з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як підтверджується матеріалами справи, 10.09.2012 р. СГТОВ "Терра" (продавець) та ФГ "Золоте поле ІІ" (покупець) укладено договір поставки №ТР-58/2012 (далі по тексту - Договір) (а.с. 20).

Відповідно до п. 1.1 Договору продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця товар, а саме: насіння пшениці сорт Саскія - перша репродукція, а покупець зобов'язується прийняти товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в накладних, що засвідчують передачу-приймання товару від продавця до покупця, та оплатити його на умовах даного договору.

За умовами п. 1.2. Договору право власності на товар переходить від продавця до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, яка засвідчує момент передачі товару.

У п. 1.3 Договору сторони погодили, що асортимент та кількість товару, який постачається продавцем покупцеві, відповідно до даного договору погоджуються та зазначаються в накладних.

Поставка товару згідно з п. 1.4 договору здійснюється шляхом одноразового відпуску всієї кількості товару або окремими партіями.

Згідно з п. 2.1. Договору ціна одиниці продукції визначається окремо на кожну поставку товару, вказану в п. 1 даного договору, та зазначається у виписаних накладних.

У п. 3.1 Договору сторони погодили, що оплата по цьому договору проводиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця, або шляхом внесення коштів в касу продавця, а також іншими формами розрахунків включаючи, вексельну.

Оплата може проводитись шляхом передоплати (п. 3.2 договору).

Пунктом 4.1 Договору обумовлено, що факт поставки товару підтверджується накладними. В накладних вказується повна назва продукції, одиниця виміру, ціна за одиницю, кількість, вартість продукції, а також інші необхідні параметри.

Як передбачено п. 4.2 Договору, відгрузка товару проводиться зі складів продавця силами продавця шляхом самовивозу транспортом покупця.

За умовами розділу 6 Договору продавець зобов'язаний передати покупцеві продукцію в кількості та за ціною згідно умов договору, а покупець зобов'язаний прийняти продукцію по кількості, за іншими показниками в порядку, встановленому діючим законодавством, та провести повну та своєчасну оплату за отриману продукцію.

Відповідно до п. 7.1 Договору, за несвоєчасність, неповноту проведення оплати покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ України за кожен день прострочення від суми боргу.

Договір діє з моменту підписання до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 5.1 Договору).

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їхніми печатками.

В матеріалах справи міститься копія довіреності №31 від 29.10.2012 р., яку видано керівнику ФГ "Золоте поле ІІ" ОСОБА_3 на отримання від СГ ТОВ «Терра» пшениці (а.с. 21).

Як стверджується матеріалами справи, позивач поставив відповідачу, а відповідач на підставі довіреності №31 від 29.10.2012 р. прийняв від позивача пшеницю в кількості 12200 кг на суму 30 500 грн. з ПДВ відповідно до видаткової накладної №ТР-0000179 від 29.10.2012р., про що позивачем було виписано податкову накладну №20/2 від 29.10.2012р., та в кількості 12585 кг на суму 31462,50 грн. з ПДВ відповідно до видаткової накладної №ТР-0000180 від 30.10.2012 р., про що позивачем було виписано податкову накладну №21/2 від 30.10.2012 р. (а.с. 21, 22, 23, 24, 25).

У зазначених видаткових та податкових накладних підставою операції зазначено договір №ТР58/2012 від 10.09.2012 р.

Окрім того, у вказаних видаткових накладних найменування товару вказане як "пшениця", тоді як за умовами договору №ТР58/2012 від 10.09.2012 р., на підставі якого виписані видаткові накладні, предметом поставки є насіння пшениці сорту Саскія - перша репродукція.

При цьому, означені вище видаткові накладні, при прийнятті товару, підписані безпосередньо керівником відповідача без зауважень та заперечень щодо асортименту, кількості, якості товару.

У матеріалах справи містяться акти звірки взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем станом на 17.03.2014 р., 30.04.2015 р., відповідно до яких заборгованість відповідача перед позивачем згідно з видатковою накладною №ТР-0000179 від 29.10.2012р. на суму 30 500 грн., видатковою накладною №ТР-0000180 від 30.10.2012 р. - на суму 31462,50 грн.

У матеріалах справи відсутні докази проведення відповідачем на виконання договірного зобовязання оплати за отриманий товар в сумі 61 962, 50 грн. на користь позивача.

Аналізуючи встановлені обставини у даній справі та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення чинного законодавства з урахуванням фактичних даних справи.

В силу дії ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Як убачається із встановлених обставини у даній справі, між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі укладення договору поставки №ТР-58/2012 від 10.09.2012р.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач виконав договірні зобовязання в обумовленому Договором порядку, що стверджується наявними в матеріалах справи доказами видатковими накладними №ТР-0000179 від 29.10.2012р. та №ТР-0000180 від 30.10.2012 р.

Натомість, скаржник (відповідач) стверджує, що останньому було поставлено товар, асортимент якого не відповідає умовам договором, а тому обовязок по оплаті у нього не виник.

Вказане твердження відповідача не грунтується на законі та спростовується матеріалами справи, оскільки підписавши вказані вище видатові накладні керівник ФГ "Золоте поле ІІ" ОСОБА_3І , який відповідно до ст. 92 ЦК України представляє відповідача без довіреності, вчинив конклюдентні дії на фактичне погодження асортименту товару відповідно до умов пункту 1.1 Договору.

Як зазначено вище, видаткові накладні засвідчені підписом уповноваженого представника відповідача та містять відтиск печатки, що вказує на прийняття товару останнім. При цьому, вказані видаткові накладні містять посилання на договір № ТР-58/2012 від 10.09.2012р. Вказане підтверджує, що господарську операцію було вчинено уповноваженими на те особами.

При цьому, за змістом ч. 2 ст. 672 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві частину товару, асортимент якого відповідає умовам договору купівлі-продажу, і частину товару з порушенням асортименту, покупець має право на свій вибір: 1) прийняти частину товару, що відповідає умовам договору, і відмовитися від решти товару; 2) відмовитися від усього товару; 3) вимагати заміни частини товару, що не відповідає асортименту, товаром в асортименті, який встановлено договором; 4) прийняти весь товар.

У даному випадку, відповідач прийняв поставлений товар, проте не скористався, у звязку із виявленням порушення асортименту поставленого товару, як вважає останній, правом, визначеним ч. 2 ст. 672 ЦК України.

Згідно з ч. 4 ст. 672 ЦК України, товар, асортимент якого не відповідає умовам договору купівлі-продажу, є прийнятим, якщо покупець у розумний строк після його одержання не повідомив продавця про свою відмову від нього.

Натомість, відповідач після одержання товару за Договором не повідомив продавця у розумний строк про свою відмову від товару з огляду на його невідповідність за своїм асортиментом.

При цьому, не заслуговують на увагу твердження відповідача (скаржника) про те, що покупець у розумний строк після одержання товару повідомив про свою відмову від товару, що стверджується листом повідомленням № 27 від 01.11.2012р. за підписом голови ФГ "Золоте поле", адресованим директору СГ ТОВ "Терра", та листом - відповіддю № 33 від 15.11.2012р. на лист №27 від 01.11.2012р. за підписом директора СГ ТОВ "Терра", адресованим голові ФГ "Золоте поле ІІ".

Адже, означені листи скаржником долучено до апеляційної скарги та до матеріалів справи на момент здійснення апеляційного провадження у даній справі без належного обгрунтування причин неможливості подачі їх суду першої інстанції.Окрім того, такі докази не були предметом дослідження на момент здійснення судового провадження судом першої інстанції.

За приписами ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

В силу дії імперативних приписів наведеної вище норми процесуального Закону, колегія суддів зважає на те, що скаржник (відповідач) при зверненні з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції долучив до матеріалів справи додаткові докази, зокрема, надав лист повідомлення № 27 від 01.11.2012р. за підписом голови ФГ "Золоте поле", адресований директору СГ ТОВ "Терра", та лист - відповідь № 33 від 15.11.2012р. на лист №27 від 01.11.2012р. за підписом директора СГ ТОВ "Терра", адресований голові ФГ "Золоте поле".

При цьому, в порушення ч. 1 ст. 101 ГПК України, відповідач не обґрунтував неможливості подання цих додаткових доказів до місцевого господарського суду з причин, незалежних від відповідача, оскільки, будучи стороною договору та належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання у суді першої інстанції, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 35-37) та розпискою по справі № 924/1475/15 від 05.10.2015р., відповідач був завчасно обізнаний про існування спірних правовідносин та порушення провадження у даній справі, а, відтак, не був позбавлений можливості подання додаткових доказів станом на дату прийняття рішення від 06.10.2015р.

Доводи відповідача щодо неможливості подання вказаних документів через знаходження їх у юристконсульта, який ніби-то перебував у відпустці, не можуть бути прийняті судом до уваги, осільки відповідачем не підтверджено перебування ОСОБА_4 в трудових відносинах з відповідачем, не надано наказу про надання щорічної відпустки, наказу про надання відпустки за власний рахунок, (надано виписку з наказу про надання двох відпусток одним наказом), розрахункових відомостей про нарахування заробітної плати та відпускних, тощо.

Також відповідач не зазначав про вказані обставини щодо переписки між сторонами у суді першої інстанції.

Крім того, у будь-якому разі обставини, на які посилається скаржник, свідчать не про неможливість надання додаткових доказів, а про неналежну організацію праці та взаємодію служб та окремих працівників відповідача, а тому не можуть бути прийняті судом як поважні причини неподання доказів.

За наведених обставин, колегія суддів відзначає, що надані скаржником, на момент апеляційного провадження у даній справі, додаткові докази не можуть бути оцінені судом апеляційної інстанції на предмет зясування підстав для задоволення позовних вимог. Окрім того, доводи скаржника, які базуються на долучених до матеріалів справи додаткових доказах, спростовуються наведеними вище висновками суду апеляційної інстанції, здійсненими за результатами оцінки правової позиції відповідача з урахуванням дійсних обставин справи та норм діючого законодавства.

Приймаючи до уваги вищевикладене щодо неможливості прийняття додаткових доказів наданих скаржником до суду апеляційної інстанції в порушення вимог ч. 1 ст. 101 ГПК України, колегією суддів відхилено клопотання позивача щодо призначення судової експертизи листа № 27 від 01.11.2012р. за підписом голови ФГ "Золоте поле", адресований директору СГ ТОВ "Терра", та листа № 33 від 15.11.2012р. за підписом директора СГ ТОВ "Терра", адресований голові ФГ "Золоте поле".

Відтак, в силу дії ст.. 692 ЦК України, у відповідача виник обовязок перед позивачем щодо проведення оплати поставленого та прийнятого товару згідно Договору на суму 61962,50 грн.

Між тим, судова колегія зважає на те, що факт наявності заборгованості підтверджується самим відповідачем шляхом підписання актів звірки взаєморозрахунків між сторонами.

Усупереч наведеному вище, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази (банківські виписки, чеки, платіжні доручення) на підтвердження факту сплати відповідачем в повному обсязі вартості товару, поставленого згідно з вищезазначеними видатковими накладними.

За наведених обставин, колегія суддів констатує, що на момент розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, відповідачем (скаржником) не надано жодних належних доказів на підтвердження факту погашення заборгованості в розмірі 61962,50 грн., яка виникла за Договором.

Таким чином, ураховуючи факт поставки продукції позивачем та факт прийняття за видатковими накладними даної продукції відповідачем, існування боргу відповідача перед позивачем на суму 61962,50 грн., судова колегія суду апеляційної інстанції погоджується з тим, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення суми основного боргу є цілком правомірним та таким, що відповідає встановленим обставинам справи.

У частині визначення правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних в сумі 5 234,50 грн. (враховуючи заяву про зменшення позовних вимог від 16.09.2015р.) та інфляційних втрат в сумі 46 460,08 грн., суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Грошові зобов'язання можуть бути частиною інших оплатних зобов'язань (наприклад, обов'язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов'язок наймача оплатити користування майном тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу тощо).

Ураховуючи встановлений та підверджений наявними в матеріалах справи доказами факт невиконання боржником свого грошового зобов'язання за Договором, та з урахуванням проведеної перевірки розрахунку позивача 3 % річних, судова колегія погоджується з тим , що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 5 234,50 грн. є правомірними, а тому підлягають до задоволення.

Стосовно заявлених позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 46 460,08 грн., то судова колегія, з урахуванням положень ст. 625 ЦК України, листа Верховного Суду України „Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997 №62-97р. та встановленого судом факту прострочення відповідачем виконання зобов'язання, вважає, що нарахування позивачем інфляційних втрат є правомірним, а тому суд першої інстанції дійшов цілком законного та обгрунтованого висновку про задоволення позову в цій частині.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає вимогам ст. 43 ГПК України.

В силу дії норм ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 32, 33, 34 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

З огляду на висновки, здійснені судом за результатами апеляційного провадження, та докази, якими підтверджуються останні, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та суперечать положенням чинного законодавства, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Отже, рішення господарського суду Хмельницької області від 06.10.2015 р. у справі №924/1475/15 прийняте за повного з'ясуванням усіх обставин, що мають значення для справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування в порядку статті 104 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Хмельницької області від 06.10.2015 р. у справі №924/1475/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 господарства "Золоте поле ІІ" - без задоволення.

2. Справу №924/1475/15 повернути в господарський суд Хмельницької області.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.