ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

17 грудня 2015 р. Справа № 902/1441/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Шляхово-будівельне управління № 41", м. Вишневе, Київська область

до: Районного закритого акціонерного товариства по агропромисловому будівництву "Чернівці райагробуд", с.Мазурівка, Чернівецький район, Вінницька область

про стягнення 36 345,17 грн за договором субпідряду № 03/09-12 від 03.09.2012 р.

За участю секретаря судового засідання Гнатовської Л.С.

За участю представника:

позивача: ОСОБА_1, довіреність № 292 від 11.12.2013 р., паспорт серії СК № 017811 виданий Сквирським РВ ГУ МВС України у Київській області 09.06.1995 р.

Представник відповідача не з'явився

В С Т А Н О В И В :

Публічним акціонерним товариством "Шляхово-будівельне управління № 41" подано позов до Акціонерного товариства закритого типу "Чернівці райагробуд" про стягнення 36 345,17 грн за договором субпідряду № 03/09-12 від 03.09.2012 р., з яких 20 000,00 грн - суми основного боргу, 1 663,56 грн - 3 % річних за період з 01.01.2013 р. по 09.10.2015 р. та 14 681,61 грн - інфляційних втрат за період з 01.01.2013 р. по 31.08.2015 р.

Ухвалою суду від 30.10.2015 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1441/15 та призначено її до розгляду на 19.11.2015 р.

В зв'язку з неявкою в засідання суду представників сторін та неподання ними витребуваних доказів розгляд справи ухвалою від 19.11.2015 р. відкладено до 03.12.2015 р., а в зв'язку з неявкою в засідання суду відповідача ухвалою від 03.12.2015 р. до 17.12.2015 р.

17.12.2015 р. від позивача надійшли додаткові пояснення в обґрунтування заявленого позову щодо нормативного обгрунтування заявленого позову та актуального найменування відповідача.

Зокрема, позивач вказує на те, що правова природа заявлених до стягнення грошових коштів в розмірі 20 000,00 грн обгрунтовується приписами ч.2 ст.849 ЦК України, а найменуванням відповідача являється Районне закрите акціонерне товариство по агропромисловому будівництву "Чернівці райагробуд".

Представник відповідача в засідання суду повторно не з'явився. Причини неявки суду не відомі, хоча про час та день розгляду справи його було повідомлено завчасно та належним чином - ухвалою суду від 03.12.2015 р., надісланої рекомендованою кореспонденцією.

Крім того, відповідача про розгляд справи за його участю повідомлено телефонограмою 16.12.2015 р., яка наявна в матеріалах справи.

При цьому суд констатує, що відповідачем не подано клопотання, заяви, телеграми, в тому рахунку і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд враховує, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст.ст.38, 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

В засіданні суду представник позивача вимоги викладені в позовній заяві підтримав повністю, мотивуючи обставинами вкладеними в ній та в додаткових поясненнях.

Так, обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на укладення з відповідачем 03.09.2012 р. договору субпідряду № 03/19-12 на виконання робіт в рамках якого йому було перераховано в якості авансового платежу 20 000,00 грн.

За твердженням позивача виконання відповідачем передбачених договором робіт у вересні-грудні 2012 року не відбулось, а тому позивач відмовився від договору та просив повернути перераховану суму авансу в розмірі 20 000,00 грн, що контрагентом виконано не було.

З огляду на вказане, позивач на підставі ч.2 ст.849 ЦК України просить стягнути з відповідача завдані збитки, 3 % річних та інфляційні втрати на загальну суму 36 345,17 грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

03.09.2012 р. між Відкритим акціонерним товариством "Шляхово-будівельне управління № 41" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Шляхово-будівельне управління № 41") (Генпідрядник) та Акціонерним товариством закритого типу "Чернівці райагробуд" (правонаступником якого є Районне закрите акціонерне товариство по агропромисловому будівництву "Чернівці райагробуд" (Субпідрядник) укладено договір субпідряду № 03/09-12 (а.с. 8-9, т.1).

За умовами Договору Генпідрядник доручає, а Субпідрядник бере на себе виконання робіт на ділянці "Лівобережні підходи до залізнично-автомобільного мостового переходу від пр.П.Григоренка до Харківського шосе з виїздом на вул.Привокзальну" в складі об'єкту залізнично-автомобільного мостового переходу через р.Дніпро в м.Києві з підходами, прокладання колектору. Термін виконання робіт: з вересня 2012 р. (початок робіт) по грудень 2012 року (закінчення робіт). Перегляд термінів виконання робіт оформлюється шляхом укладення Додаткових угод (п.п.1.1, 1.2, 1.3 Договору).

Сторони домовились, що вартість робіт визначається по факту виконання робіт згідно ДБН Д.2.4.-18-2000. Ціна Договору є динамічною і може коригуватись у випадках визначених Договором. Розрахунки між сторонами здійснюються на підставі актів прийняття виконаних робіт (форми КБ-2) з моменту перерахування коштів від замовника за виконані роботи (п.п.2.1, 2.2, 3.1 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем, для виконання відповідачем робіт передбачених Договором № 03/09-12 від 03.09.2012 р., 11.10.2012 р. було перераховано аванс в розмірі 20 000,00 грн, що стверджується випискою з банку від 11.10.2012 р. (а.с.10, т.1).

За твердженням позивача відповідач тривалий час не здійснював виконання робіт за Договором по справі, а тому 07.10.2015 р. останньому надіслано претензію № 82 від 07.10.2015 р. про відмову від договору субпідряду № 03/09-12 від 03.09.2012 р. та повернення суми сплаченого авансу в розмірі 20 000,00 грн (а.с.11, т.1).

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем робіт за договором, відповіді на заявлену претензію, повернення отриманих коштів.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Беручи до уваги зміст Договору субпідряду № 03/09-12 від 03.09.2012 р. укладеного між сторонами, характер взятих на себе сторонами зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору будівельного підряду, регулювання яких здійснюється главою 61 "Підряд" § 3 "Будівельний підряд", ст.ст.875-886 ЦК України.

Відповідно до ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Так як відповідач не виконав обумовлені Договором роботи у строки визначені останнім і виконання даних ремонтних робіт втратило для позивача актуальність, а також враховуючи те, що станом на 2015 рік стало очевидним, що роботи не будуть виконані відповідачем, позивач 07.10.2015 р. відповідно до приписів ч.2 ст.849 ЦК України, звернувся до відповідача з претензією в якій повідомив про відмову від договору субпідряду № 03/09-12 від 03.09.2012 р. та повернення суми авансового платежу в розмірі 20 000,00 грн.

Як вказувалось вище, з матеріалів справи, станом на день розгляду справи в суді, не вбачається, що відповідач виконав роботи передбачені Договором № 03/09-12 від 03.09.2012 р. - на ділянці "Лівобережні підходи до залізнично-автомобільного мостового переходу від пр.П.Григоренка до Харківського шосе з виїздом на вул.Привокзальну" в складі об'єкту залізнично-автомобільного мостового переходу через р.Дніпро в м.Києві з підходами, прокладання колектору.

Також матеріали справи не містять доказів заперечень з боку відповідача щодо відмови позивача від Договору субпідряду №03/09-12 від 03.12.2012 р. та щодо повернення суми авансового платежу в розмірі 20 000,00 грн.

Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.629 цього Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Оскільки позивач відмовився від Договору субпідряду № 03/09-12 від 03.12.2012 р., в зв'язку з його невиконанням відповідачем, і станом на день розгляд у справи суді відсутні докази повернення останнім авансового платежу за ремонтні роботи передбачені Договором по справі, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми збитків в розмірі 20 000,00 грн сплачених в якості авансового платежу є обґрунтованими та такими що відповідають приписам чинного законодавства, з огляду на що підлягають задоволенню.

Також в засіданні суду розглянуто вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 663,56 грн - 3 % річних за період з 01.01.2013 р. по 09.10.2015 р. та 14 681,61 грн - інфляційних втрат за період з 01.01.2013 р. по 31.08.2015 р., за результатами чого суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В п.1.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" наголошено, що грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

З врахуванням встановлених обставин, змісту договору від 03.09.2012 р. № 03/09-12 суд дійшов переконливого висновку про те, що зобов'язання відповідача за вказаним договором не являється грошовим, оскільки відповідач за умовами договору брав на себе зобов'язання виконати роботи.

При цьому грошовим зобов'язанням за даним договором являється зобов'язання позивача здійснити оплату за виконані відповідачем роботи.

Також суд звертає увагу на п.5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" в якій визначено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

В даному випадку, заявлені позовні вимоги обгрунтовуються приписами ч.2 ст.849 ЦК України, а заявлена до стягнення сума грошових коштів кваліфікована в якості збитків, що в сукупності з наведеним вище свідчить про безпідставність позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат та необхідність відмови в їх задоволенні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду жодного доказу в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення збитків, 3% річних та інфляційних втрат, в тому рахунку доказів виконання робіт обумовлених Договором субпідряду № 03/09-12 від 03.12.2012 р. або доказів повернення суми авансового платежу (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, акти виконаних робіт тощо).

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з врахуванням викладених вище мотивів.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

17.12.2015 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст.4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Районного закритого акціонерного товариства по агропромисловому будівництву "Чернівці райагробуд", вул.Польова, 1, с.Мазурівка, Чернівецького району Вінницької області, 24106 (ідентифікаційний код - 13335185) на користь Публічного акціонерного товариства "Шляхово-будівельне управління № 41", вул.Київська, 31, м.Вишневе Київської області, 08132 (ідентифікаційний код - 05416886) 20 000 грн 00 коп. - збитків та 670 грн 24 коп. - відшкодування витрат повязаних зі сплатою судового збору.

3. Відмовити в позовних вимогах про стягнення 1 663 грн 56 коп. - 3 % річних за період з 01.01.2013 р. по 09.10.2015 р. та 14 681 грн 61 коп. - інфляційних втрат за період з 01.01.2013 р. по 31.08.2015 р.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 22 грудня 2015 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи.

2 - відповідачу - вул. Польова, 1, с.Мазурівка, Чернівецький район, Вінницька область, 24106.