РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

21 грудня 2015 року Справа № 5004/2012/11

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Мамченко Ю.А. ,

судді Дужич С.П.

при секретарі судового засідання Ільчук Н.О.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача 1 - приватного акціонерного товариства "Волиньтурист" на ухвалу господарського суду Волинської області від 18.11.15р. у справі №5004/2012/11

у справі за позовом: прокурора м.Луцька в інтересах держави в особі Фонду державного майна України

до відповідача 1: Волинського обласного закритого акціонерного товариства по туризму і екскурсіях "Волиньтурист"

відповідача 2: Виконавчого комітету Луцької міської Ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації"

про визнання недійсним та скасування рішення; визнання права власності на майно; витребування майна з чужого незаконного володіння; повернення безпідставно набутого майна (скарга на постанову заступника начальника першого відділу ДВС Луцького МУЮ про закінчення виконавчого провадження №35266405 від 09.10.2015р.)

За участю представників сторін:

прокурор - Грицак Юлія Миколаївна (посвідчення №032937 від 10.04.2015 року);

позивача - не з'явився;

відповідача 1 - не з'явився;

відповідача 2 - не з'явився;

третьої особи - не з'явився;

органів ДВС - не з'явився;

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Волинської області від 24.11.2011р. у справі №5004/2012/11, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.03.2012р., визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів №560 від 21.12.1995 року та №95 від 23.02.2001 року «Про оформлення права власності на нерухоме майно в частині оформлення Волинському обласному закритому акціонерному товариству по туризму та екскурсіях Волиньтурист свідоцтва про право колективної власності на об'єкт нерухомого майна: вбудовано-прибудоване приміщення на проспекті Грушевського, 33 в м.Луцьку загальною площею 657,8 кв.м. згідно з додатком 1. Визнано право власності за державою Україна в особі Фонду державного майна України на будівлю вбудовано-прибудованого приміщення загальною площею 657,8 кв.м., розташованого по вул.Грушевського, 33 в м. Луцьку. Зобов'язано Волинське обласне закрите акціонерне товариство по туризму та екскурсіях «Волиньтурист» (43005, м.Луцьк, пр-т Грушевського,33 ) повернути державі в особі Фонду державного майна України безпідставно набуте майно - вбудовано-прибудоване приміщення загальною площею 657,8 кв.м, розташоване в м. Луцьку по проспекту Грушевського, 33.

На виконання рішення господарського суду Волинської області від 24.11.2011р. та постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 12.03.2012р. по справі 5004/2012/11 господарським судом Волинської області видано наказ №5004/2012/11-1 від 09.04.2012р.

16.11.2012р. заступником начальника Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження (ВП №35266405) на виконання наказу № 5004/2012/11-1 від 09.04.2012р.

09.10.2015р. заступником начальника Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_2 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №35266405.

28.10.2015р. приватне акціонерне товариство «Волиньтурист» звернулися до господарського суду Волинської області із скаргою на постанову заступника начальника першого відділу ДВС Луцького МУЮ, в якій просив визнати недійсною постанову про закінчення виконавчого провадження №35266405 від 09.10.2015р., винесену першим відділом ДВС Луцького МУЮ.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 18.11.2015р. у справі №5004/2012/11 у задоволенні скарги приватного акціонерного товариства «Волиньтурист» про визнання недійсною постанови про закінчення виконавчого провадження №35266405 від 09.10.2015р. відмовлено.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, приватне акціонерне товариство «Волиньтурист» звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (т.4, арк.справи 173-178).

У скарзі, зокрема, звертає увагу на відсутність фактичного повернення державі майна по виконанню рішення суду в передбаченому законом порядку, оскільки КМУ не визначено в установленому законом порядку юридичну особу, яка має повноваження утримувати на балансі відповідне державне майно (майно об'єктів Федерації професійних спілок України), що повертається в Державу.

Також, в Фонду державного майна України відповідно до Закону України «Про Фонд державного майна України» та Постанови КМУ №817 від 07.10.2015 року «Про затвердження Порядку визначення субєкта управління обєктами, що повернуті у власність держави, та іншим майном, субєкт управління якого не визначений» не передбачено, право останнього управляти (розпоряджатися) об`єктами державної власності, тому ФДМ України не може бути суб'єктом господарювання та балансоутримувачем профспілкового майна.

Державне підприємство «Управління справами Фонду державного майна України» на сьогодні не являється органом управління зазначеним майна, зокрема, ФДМ України немає достатніх повноважень по процедурі на вилучення від ОСОБА_3 «ВОЛИНЬТУРИСТ», як боржника зазначеного ОСОБА_4 у зв'язку з відсутністю розпорядження Кабінету Міністрів України.

Скаржник стверджує, що в голови Правління ОСОБА_3 «Волиньтурист» відсутні повноваження приймати самостійно рішення про відчуження, передачу зазначеного нерухомого майна до ФДМ України за діями ДВС.

На підставі викладеного просить суд ухвалу господарського суду Волинської області від 18 листопада 2015 року у справі №5004/2012/11 про визнання недійсною постанови про закриття виконавчого провадження №352664405 від 09.10.2015р. скасувати, прийняти нову ухвалу, якою задовольнити скаргу приватного акціонерного товариства «Волиньтурист» про визнання недійсною постанови про закриття виконавчою провадження №352664405 від 09.10.2015р.

17.12.2015р. Перший відділ державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції подав через канцелярію Рівненського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№32213/15).

У відзиві заступник начальника зазначає, що боржнику ОСОБА_3 Волиньтурист було надано достатньо часу, з дня отримання повідомлення про проведення виконавчих дій з 21.08.2015р., для прийняття рішення про добровільне виконання рішення суду, або для зупинення проведення виконання виконавчих дій, боржник цим правом не скористався, перешкод для належного виконання рішення суду у Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції не було.

09.10.2015р., керуючись п.8 ч.1 ст.49 Закону України Про виконавче провадження, заступником начальника Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_2 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, копію постанови надіслано сторонам виконавчого провадження та господарському суду.

Вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження повністю відповідає вимогам чинного законодавства, виконавчі дії були спрямовані на виконання рішення суду, а тому ухвала господарського суду Волинської області від 18.11.2015р. по справі №5004/2012/11 цілком вмотивована, та відповідає вимогам чинного законодавства.

На підставі викладеного просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_3 «Волиньтурист» на ухвалу господарського суду Волинської області від 18.11.2015р. по справі №5004/2012/11 залишити без задоволення.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 17.12.2015р. представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, з підстав викладених в ній. Просив суд ухвалу господарського суду Волинської області від 18.11.15р. у справі №5004/2012/11 скасувати та винести нову, якою задоволити скаргу про визнання недійсною постанови про закінчення виконавчого провадження №35266405 від 09.10.2015р. Прокурор, представник першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції та представник Фонду державного майна України заперечили доводи та вимоги апеляційної скарги, вважають, що ухвала, винесена судом першої інстанції, є законною та обгрунтованою, такою, що прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просять суд ухвалу господарського суду Волинської області від 18.11.15р. у справі №5004/2012/11 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Представники відповідача 2 та третьої особи в судове засідання апеляційної інстанції 17.12.2015р. не з"явилися. Розгляд справи було відкладено на 21.12.2015р.

21.12.2015р. представник відповідача 1 через канцелярію суду надав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю представника зявитися у судове засідання.

Зважаючи на обмеження суду строками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду (ст.102 ГПК України), та відсутність клопотання сторін про продовження строків розгляду скарги, та приймаючи до уваги, що до клопотання не було додано жодних доказів неможливості представника відповідача 1 зявитися у судове засідання, а позицію останнього було заслухано у судовому засіданні 17.12.2015р., колегія суддів відмовляє в задоволенні зазначеного клопотання.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 21.12.2015р. прокурор заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, вважає, що ухвала, винесена судом першої інстанції, є законною та обгрунтованою, такою, що прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить суд ухвалу господарського суду Волинської області від 18.11.15р. у справі №5004/2012/11 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Інші учасники судового процесу у судове засідання не зявилися, хоч про час та місце розгляду були повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, ст.102 ГПК України про строки розгляду апеляційної скарги та той факт, що неявка в засідання суду представників сторін, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників учасників.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

30.07.2015р. Першим відділом ДВС Луцького міського управління юстиції листом №18271 було зобовязано голову правління ОСОБА_3 "Волиньтурист" провести загальні збори товариства та передати в найкоротші терміни майно по наказу господарського суду Волинської області №5004/2012/11-1 від 09.04.2012р.

30.07.2015р Першим відділом ДВС Луцького міського управління юстиції листом. №18272 начальнику регіонального відділення ФДМ України надіслано повідомлення про вжиття заходів, щодо прийняття майна.

Також, 30.07.2015р. Першим відділом ДВС Луцького міського управління юстиції листом №18273 до Департаменту з питань управління з державним майном та орендних відносин ФДМ України надіслано лист-прохання, призначити відповідальну за прийняття майна особу, та визначити порядок його передачі.

19.08.2015р. Першим відділом ДВС Луцького міського управління юстиції листами за №№20098, 20099, 20100 до ОСОБА_3 "Волиньтурист", регіонального відділення ФДМ України по Волинській області та прокуратури м.Луцька надіслано повідомлення про проведення виконавчих дій 09.09.2015р. по прийманню-передачі майна від ОСОБА_3 "Волиньтурист" до держави в особі ФДМ України на виконання наказу господарського суду Волинської області №5004/2012/11-1 від 09.04.2012р., при цьому зобовязано відповідальних осіб бути присутніми при передачі майна.

Листом від 25.08.2015р. (№20334) Перший відділ ДВС Луцького міського управління юстиції повідомив голову наглядової ради ОСОБА_3 «Волиньтурист» про проведення виконавчих дій 09.09.2015р. по прийманню-передачі майна від ОСОБА_3 "Волиньтурист" до держави в особі ФДМ України на виконання наказу господарського суду Волинської області №5004/2012/11-1 від 09.04.2012р. та зобовязано відповідальну особу бути присутньою при передачі майна.

09.09.2015р. заступником начальника Першого відділу ДВС Луцького міського управління юстиції складено акт державного виконавця від 09.09.2015р., яким на виконання наказу господарського суду Волинської області №5004/2012/11-1 від 09.04.2012р. передано та прийнято ФДМ України відповідне майно від ОСОБА_3 "Волиньтурист". При передачі були присутні голова наглядової ради ОСОБА_3 «Укрпрофтур», голова правління ОСОБА_3 «Волиньтурист», представники ФДМ України ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю понятих:ОСОБА_7, ОСОБА_4

Згідно п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

09.10.2015р. керуючись п.8 ч.1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" заступником начальника Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_2 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський колегія суддів дійшла висновку про наступне:

Як вірно зазначено судом першої інстанції, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці наголошує, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. При цьому, відповідно до статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997 року, пункт 40).

Невід'ємність права сторони на виконання остаточного рішення суду також знайшло своє відображення в рішеннях у справах «ОСОБА_1 проти України», «Жовнір проти України», «Шмалько проти України», «Ромашов проти України», «Бакай та інші проти України», «Півень проти України» та інші.

Як вбачається зі змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі № 1-7/2013, виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції та статтею 115 ГПК України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України „Про виконавче провадження".

Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (ст.116 ГПК України).

Приписами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною 1 статті 11 даного Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч.2 ст. 11 Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Відповідно ч.1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Як встановлено п.3 ч.2 ст.17 Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи як, зокрема, судові накази.

Згідно п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Статтею 121-2 ГПК встановлено, що скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно п.9.13. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» № 9 від 17.10.2012р. за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до ч.3 ст.1212 ГПК України, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Перевіривши в апеляційному провадженні доводи скаржника (боржника) щодо відсутності фактичного повернення державі майна по виконанню рішення суду в передбаченому законом порядку, оскільки КМУ не визначено в установленому законом порядку юридичну особу, яка має повноваження утримувати на балансі відповідне державне майно, колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки рішенням господарського суду Волинської області від 24.11.2011р., постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.03.2012р. у справі №5004/2012/11 та в наказі чітко визначено зобов'язання Волинського обласного закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях Волиньтурист (43005, м.Луцьк, пр-т Грушевського, 33 ) повернути державі в особі Фонду державного майна України безпідставно набуте майно. Суд не вправі оцінювати доводи наведені та встановлені в рішенні суду.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав №35331513 від 30.08.2012р. будівля вбудовано-прибудованого приміщення, що знаходиться за адресою: Волинська обл., м.Луцьк, проспект Грушевського президента, буд.33 належить на праві власності державі в особі Фонду державного майна України на підставі рішення суду №5004/2012/11 від 24.11.2011р.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 17.09.2015р. по справі №5004/2012/11 встановлено, що наказом Фонду державного майна України №1103 від 04.08.2015р. щодо створення Державного підприємства Управління справами Фонду державного майна України з метою ефективного використання майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, яке повернуто у власність держави, за рішенням суду утворено Державне підприємство Управління справами Фонду державного майна України, факт включення даного підприємства до ЄДРПОУ засвідчено випискою з ЄДРПОУ за №0059073 від 13.08.2015р. (т.4, арк.справи 31-33).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, твердження скаржника (боржника) суперечать постанові Вищого господарського суду України по справі, де встановлено, що "вказане спірне майно належить до державної власності і повноваження щодо розпорядження цим майном від імені держави належить до виключної компетенції ФДМУ" (т.2, арк.справи 193-197).

Скаржника (відповідач 1) також зазначав про відсутність в голови Правління ОСОБА_3 «Волиньтурист» повноважень приймати самостійно рішення про відчуження, передачу нерухомого майна до ФДМ України на виконання наказу №5004/2012/11-1.

Як встановлено ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Як встановлено ч.1 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» у разі присудження стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, державний виконавець вилучає ці предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі. У разі знищення предмета, що має бути переданий стягувачу в натурі, державний виконавець складає акт про неможливість виконання рішення, що є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Тому, колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про відсутність в голови Правління ОСОБА_3 «Волиньтурист» повноважень приймати самостійно рішення про відчуження, передачу нерухомого майна, оскільки при складенні акту державного виконавця від 09.09.2015р. при передачі майна, на виконання наказу суду №5004/2012/11-1 були присутні представники особи ОСОБА_3 «Укрпрофтур» та ОСОБА_3 «Волиньтурист», які відмовились підписувати даний акт. Крім цього, законодавець не передбачає згоди та не визначає обовязку такого підписання останніми (боржником).

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення скарги приватного акціонерного товариства «Волиньтурист» на постанову заступника начальника першого відділу ДВС Луцького МУЮ, зокрема щодо визнання недійсною постанови про закінчення виконавчого провадження №352664405 від 09.10.2015р., оскільки заступником начальника першого відділу ДВС Луцького МУЮ вчинено необхідну дію після примусового виконання наказу №5004/2012/11-1, а доводи скаржника є безпідставними та необгрунтованими, що спрямовані на затягування виконання наказу господарського суду Волинської області №5004/2012/11-1 від 09.04.2012р.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.104, 106 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, тому суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала місцевого господарського суду винесена у відповідності до норм матеріального та процесуального права і її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Волиньтурист" на ухвалу господарського суду Волинської області від 18.11.15р. у справі №5004/2012/11 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Дужич С.П.