ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року Справа № 907/462/15

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Овечкіна В.Е. - головуючого,
Корнілової Ж.О. - доповідача,
Чернова Є.В.,
розглянувши касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕВК"
на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.10.2015
у справі№ 907/462/15 Господарського суду Закарпатської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Термінал"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ЕВК"
простягнення 38400 грн. за надання послуг щодо використання місця доставки вантажів,
за участю представників сторін
від позивача:Личко Л.М. (довіреність від 11.12.2015 № б/н),
від відповідача:Митровцій В.І. (довіреність від 05.05.2015 № б/н), Стецяк Т.І. (довіреність від 20.11.2015 № б/н),

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Термінал" у квітні 2015 року звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕВК" про стягнення 38400 грн. за надання послуг щодо використання місця доставки митних вантажів.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 18.06.2015 (суддя Ремецькі О.Ф.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.10.2015 у справі № 907/462/15 (у складі колегії суддів: Марка Р.І. - головуючого, Желік М.Б., Костів Т.С.) позов повністю задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕВК" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал" 38400 грн. за надання послуг щодо використання місця доставки митних вантажів та 1827 грн. судового збору.

Не погоджуючись з постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.10.2015 у справі № 907/462/15 Господарського суду Закарпатської області, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕВК" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 18.06.2015 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.10.2015 у справі № 907/462/15 Господарського суду Закарпатської області, і прийняти нове рішення про відмову у позові.

У касаційній скарзі заявник посилається на порушення судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Термінал" передано митному підрозділу благоустроєну відповідно до вимог, зокрема, визначені в доданих позивача листах Чопської митниці ДМС України від 09.09.2011 № 1/3-1045/5916, Чопській митниці від 25.08.2015 № 1/3/10-45/5532-П та розпорядженні ДМС України № 55/2-р від 06.09.2011 митному органу територію, на якій митним органом затверджено постійну зону митного контролю. Вказану зону митного контролю призначено для проведення митних формальностей щодо вантажів при їх митному оформленні.

Згідно з наказом Міністерства фінансів України № 646 від 30.05.2012 "Про місця доставки товарів транспортними засобами", територія місця доставки товарів для автомобільного транспорту забезпечена освітленням та огородженням за периметром території місця доставки; цілодобовою охороною та наявністю засобів пожежогасіння; наявністю рампи, естакади, оглядового майданчика; наявністю у достатній кількості, а також функціонуванням навантажувально-розвантажувальної техніки і механізмів для здійснення необхідних операцій на території місця доставки; наявністю каналів і засобів зв'язку, у тому числі з Єдиною автоматизованою інформаційною системою митних органів України. Крім цього, виконано ряд інших вимог щодо облаштування та функціонування території, по вул. Пролетарській,2 в м.Тячів, місця доставки митних вантажів.

Після виконання позивачем всіх умов та вимог щодо створення місця доставки митного вантажу, території Товариства з обмеженою відповідальнісьтю "Термінал", по вул. Пролетарській,2 в м.Тячів, відповідно до класифікатору місць прибуття, затвердженого наказом за № 395 Державної митної служби України від 17.05.2011 та наказу Держмитслужби України № 426 від 27.08.2012 "Про ведення переліку місць доставки", присвоєно статус, місця прибуття митних вантажів, за кодом "305-00-1-1", який ідентифікує це місце доставки.

Позивач стверджує, що ним надаються послуги створеного та облаштованого місця прибуття з присвоєним кодом 305-002-1-1, а не зони митного контролю. Створення та надання послуг місця прибуття, код "305-002-1-1", Товариство з обмеженою відповідальністю "Термінал", по вул. Пролетарській,2 в м.Тячів, є предметом господарської діяльності позивача, що узгоджується з даними ЄДРПОУ.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, основними видами діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал" є: код КВЕД 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; код КВЕД 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н. в. і. у.; код КВЕД 52.10 Складське господарство; код КВЕД 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту; код КВЕД 52.24 Транспортне оброблення вантажів; код КВЕД 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (основний); код КВЕД 68.20, надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Зокрема, код КВЕД 82.99, надання інших допоміжних комерційних послуг передбачено підпунктом "інша допоміжна діяльність, яку надають підприємствам, не віднесену до інших угруповань", зокрема, надання послуг, що стосуються місця доставки митних вантажів.

Наказом №3 від 20.02.2014 "Про затвердження ціни вартості послуг Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал" позивачем затверджена ціна вартості послуг підприємства за місцем доставки митних вантажів.

Судом встановлено, що відповідач з січня 2014 року по серпень 2014 року користувався послугами створеного позивачем місця прибуття митних вантажів. За отримані послуги відповідач розраховувався. За період з 09.01.2014 до 01.09.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕВК" перерахувало позивачу 43500 грн. за послуги терміналу.

Відповідно до частини 1 статті 6 Господарського кодексу України, одними з загальних принципів господарювання в Україні є свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом та вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського кодексу України, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Згідно з частиною 1 статті 44 Господарського кодексу України, підприємництво здійснюється на основі вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності, а також самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На підставі аналізу статті 633 Цивільного кодексу України та статті 178 Господарського кодексу України встановлено ознаки публічного договору: однією зі сторін договору є підприємець; предмет діяльності підприємця становить: продаж товарів, виконання робіт або надання послуг; умови договору повинні відповідати правилам, установленим законодавчими та іншими нормативними актами; порушення вимог, установлених законом для підприємця, спричиняє негативні наслідки у вигляді відшкодування контрагенту збитків, заподіяних необґрунтованою відмовою в укладенні договору; одним з наслідків недотримання вимог законодавства є нікчемність умов публічного договору; підприємець дотримується таких обов'язкових умов: укладає договір із кожним контрагентом, що звернувся; не надає переваги одній особі перед іншою, крім випадків, передбачених законом та іншими правовими актами; продає товари, виконує роботи і надає послуги на однакових умовах для всіх споживачів, за винятком випадків, коли законом та іншими правовими актами допускається надання пільг для окремих категорій споживачів (частини 2, 3 статті 633 Цивільного кодексу України).

Порядок укладання публічного договору регламентується статтею 642 Цивільного кодексу України, за змістом якої договір укладається шляхом акцепту замовника публічної оферти, без підписання сторонами в кожному окремому випадку.

Інформація щодо вартості послуг вважається доведеною до відома замовника, якщо вона розміщена на території виконавця.

Судами встановлено, що на території місця доставки митних вантажів знаходиться інформація щодо надання послуги та її вартість. Надання послуг, щодо місця доставки вантажу полягає не у використанні коду 305-002-1-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал" , по вул. Пролетарській, 2 в м. Тячів, у графі 30 вантажно-митних декларацій, а у користуванні створеними позивачем відповідно до вимог законодавства умовами (благами) місця доставки вантажу, які знаходяться на території Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал", по вул. Пролетарській, 2 в м. Тячів, та якому присвоєний код 305-002-1-1 ТОВ "Термінал", по вул. Пролетарській в м. Тячів.

Відповідачем при внесенні даних - коду " 305-002-1-1" Товариством з обмеженою відповідальністю "Термінал", по вул. Пролетарській,2 в м. Тячів, в ВМД, добровільно замовленої зазначеної послуги, було відомо про їх надання та вартість цих послуг.

Згідно з частиною 1 статті 178 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання, який відповідно до закону та своїх установчих документів зобов'язаний здійснювати виконання робіт, надання послуг або продаж товарів кожному, хто до нього звертається на законних підставах, не має права відмовити у виконанні робіт, наданні послуг, продажу товару за наявності у нього такої можливості або надавати перевагу одному споживачеві перед іншими, крім випадків, передбачених законодавством.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов до правильного висновку, що укладення договору в усній формі, за наявності доказів його укладення, означає наявність факту існування правочину, зокрема, вказаного договору, тим самим погодження сторонами всіх його умов, які передбачають порядок та правила надання послуг місця доставки митних вантажів (предмет договору) передбачених договором.

Судами встановлено, що з метою забезпечення дотримання встановленого порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України встановлений порядок митного оформлення, в тому числі виконання митних формальностей.

Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Порядок здійснення митного оформлення вантажів відповідно до вимог Митного кодексу України та чинного законодавства передбачає здійснення відповідних митних формальностей. Згідно зі статтею 4 Митного Кодексу України, митні формальності - це сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи. Митні формальності здійснюються за місцем розташування органу доходів і зборів, або поза місцем їх розташування залежно від місця знаходження вантажу та транспорту комерційного призначення, які заявлені до митного оформлення.

Згідно зі статтею 248 Митного кодексу України, митне оформлення вантажу та транспортного засобу комерційного призначення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларації, заповненої, відповідно до наказу Міністерства фінансів України №651 від 30.05.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.08.2012 за №1372/21684 та документів, необхідних для митного оформлення.

Відповідно до статті 321 Митного кодексу України, у разі вивезення товарів, транспортних засобів комерційного призначення за межі митної території України такі товари та транспортні засоби перебувають під митним контролем з моменту їх пред'явлення для митного оформлення та декларування в установленому порядку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов до правильного висновку, що вантаж та транспортний засіб комерційного призначення до початку виконання митних формальностей повинен бути розміщений у постійній чи тимчасовій зоні митного контролю.

Відповідно до наказу Держмитслужби України № 426 від 27.08.2012 "Про ведення переліку місць доставки" кожному місцю доставки присвоєний відповідний код. На території місць доставки розташовуються відповідні підрозділи органу доходів і зборів. Якщо товар та транспортний засіб не доставлений за адресою розміщення митного підрозділу, то для його митного оформлення та декларування цей товар повинен бути розміщений в тимчасовій зоні митного контролю, яка повинна бути створена власником вантажу з дотриманням вимог митного законодавства та належним чином затверджена митними органами.

Судами встановлено, що в графі 30 митної декларації вказується код, який буде містити цифри "888", наприклад "305-888-1-1", а також додатково вказується адреса тимчасової зони митного контролю або інші відомості, які дозволяють його ідентифікувати (пункт 4 наказу Держмитслужби України № 426 від 27.08.2012 "Про ведення Переліку місць доставки" в редакції змін, внесених наказом Держмитслужби України № 526 від 09.10.2012).

З графи 30 митної декларації вбачається інформація про місце розташування товару та транспортного засобу комерційного призначення на момент його митного оформлення.

У випадку виконання митних формальностей щодо вантажу, який не доставлений за адресою місця розміщення митного підрозділу, тобто знаходиться поза місцем розташування органів доході і зборів, справляється спеціальна плата у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, що передбачено частиною 8 статті 247 Митного кодексу України. В такому випадку на митній декларації у графі 47 робиться відмітка про оплату суб'єктом підприємницької діяльності коштів державі за виконання митником митних формальностей щодо вантажу, який знаходиться поза місцем розташування органу доходів і зборів.

У випадку заповнення відповідачем у графі 30 вантажно-митної декларації коду місця доставки вантажу іншого суб'єкта, розміщення вантажів здійснювалось б в іншій зоні митного контролю в тимчасовій або постійній, ТзОВ "ЕВК" вступило б у правовідносини щодо надання послуг місця доставки вантажу з іншим суб'єктом, а не ТзОВ "Термінал".

Щодо тверджень скаржника про те, що за рішенням органу доходів і зборів митне оформлення та випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до митного режиму експорту може здійснюватися без їх пред'явлення органу доходів і зборів, якому подано митну декларацію, заповнену у звичайному порядку, або з пред'явленням, без проведення їх митному огляду. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов до правильного висновку: згідно з положенням пункту 29 статті 4 Митного кодексу України, проведення митного огляду (пред'явлення органу доходів і зборів ) є складовою частиною сукупності митних формальностей, які виконуються при митному оформленні вантажів та транспортних засобів комерційного призначення. При цьому, в будь-якому випадку, в період здійснення митного оформлення (стаття 248 Митного кодексу України, стаття 255 Митного кодексу України), вантаж повинен бути доставлений до місця прибуття, вказаному в декларації, для проведення його митного оформлення та декларування, незалежно від пред'явлення його для огляду чи без такого.

Твердження відповідача про те, що ним не пред'являвся вантаж митному органу; вантаж не розміщувався при проведенні митних формальностей в ЗМК місця прибуття 305-002-1-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал", по вул. Пролетарській,2 в м. Тячів, не відповідає матеріалам справи, з огляду на наступне. Судами встановлено, що відповідачем не надано доказів про наявність створеної та належним чином затвердженої митним органом тимчасової ЗМК, на якій могли б проводитися митні формальності щодо його вантажів. Здійснення митного оформлення вантажів без його розміщення в тимчасову або постійну ЗМК є неможливим, оскільки суперечить пункту 14 статті 4, статті 248, статті 255 Митного кодексу України.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов до правильного висновку, що вантажно-митні декларації підтверджують факт митного оформлення вантажів відповідача, що означає розміщення в зоні митного контролю вантажів для митного оформлення та декларування. Твердження відповідача про те, що вантажі не пред'являлись митним органам не спростовує факту знаходження цих вантажів під час їх митного оформлення в місці прибуття (місце доставки вантажу), зазначеному в графі 30 вантажно-митної декларації.

Таким чином, постанова Львівського апеляційного господарського суду від 05.10.2015 у справі № 907/462/15 Господарського суду Закарпатської області підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕВК" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.10.2015 у справі № 907/462/15 Господарського суду Закарпатської області залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.10.2015 у справі № 907/462/15 Господарського суду Закарпатської області залишити без змін.

Головуючий, суддяОвечкін В.Е.
Судді:Корнілова Ж.О.
Чернов Є.В.