КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2015 р. Справа№ 16/1804

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участі представників: не з'явились

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» в особі Черкаської філії та Відкритого акціонерного товариства «Новоград-Волинський м'ясокомбінат»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.09.2010

у справі № 16/1804 (Спаських Н.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» в особі Черкаської філії

до 1) Відкритого акціонерного товариства «Новоград-Волинський м'ясокомбінат»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Нафтаенерго»

про стягнення 10 437 025,18 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» в особі Черкаської філії (далі, позивач) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою (із урахуванням заяви про збільшення та уточнення позовних вимог від 16.09.2010) до Відкритого акціонерного товариства «Новоград-Волинський м'ясокомбінат» (далі, відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Нафтаенерго» (далі, відповідач-2) про стягнення в солідарному порядку з відповідача-1 та відповідача-2 заборгованості за Кредитним договором №34/Кв-08 на загальну суму 13 903 067,50 грн., з яких 9 510 656,00 грн. - сума простроченої заборгованості по кредиту, 3 306 804,85 грн. - сума прострочених процентів за користування кредитом, 875 631,73 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту, 209 974,92 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем-1 своїх зобов'язань за Кредитним договором на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії №34/Кв-08 від 08.10.2008 у частині повного та своєчасного повернення суми кредиту та процентів за користування кредитом, а тому позивач звернувся до відповідача-1 та відповідача-2 (поручителя за Кредитним договором згідно Договору поруки №34/Zквпор-08 від 08.10.2008) про стягнення з них визначеної грошової суми як із солідарних боржників.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 24.09.2010 у справі №16/1804 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення солідарно з Відкритого акціонерного товариства «Новоград-Волинський м'ясокомбінат» та з Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн Нафтаенерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» в особі Черкаської філії, 9 510 656,00 грн. - заборгованість по кредиту, в т.ч. і достроково, 3 306 804,85 грн. процентів, 10,00 грн. пені за прострочення сплати кредиту та 10,00 грн. пені за прострочення сплати процентів на підставі кредитного договору №34/Кв-08 від 08.10.2008 та договору поруки №34/Zквпор-08 від 08.10.2008, а також 25 500,00 грн. державного мита та 315,00 грн. на відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В частині решти стягнення пені у позові відмовлено внаслідок прийнятого рішення судом про зменшення розміру пені.

Повернуто позивачу з Державного бюджету України 11,00 грн. зайво сплачених коштів на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати частково рішення Господарського суду Черкаської області від 24.09.2010 у справі №16/1804 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю, та стягнути з відповідачів пеню у розмірі, заявленому позивачем до стягнення, а саме: 875 631,73 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту та 209 974,92 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір пені за несвоєчасну сплату кредиту та несвоєчасну сплату процентів, оскільки відповідно до статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Так, умовами пункту 8.1. Кредитного договору неустойка (пеня) була визначена в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення. Такий розмір пені не був збільшений і повністю відповідав статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

На думку позивача, обставини, на які послався суд в обґрунтування зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, не є у відповідності до статті 551 Цивільного кодексу України підставою для зменшення розміру неустойки за рішенням суду.

Відкрите акціонерне товариство «Новоград-Волинський м'ясокомбінат», не погодившись з прийнятим рішенням, також звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Черкаської області від 24.09.2010 у справі №16/1804 скасувати повністю та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач-1 зазначив, що судом першої інстанції не було взято до уваги ту обставину, що повідомлення позивача про дострокове повернення кредитних коштів від 30.03.2009 слід розцінювати як новацію зобов'язання - сторони замінили кредитні відносини на відносини позики. З огляду на це, як наголошує відповідач-1, на момент укладення нової домовленості (новації) відповідачі зафіксували наявність боргу в сумі 10 325 426,12 грн. та змінили зобов'язання по Кредитному договору №34/Кв-08 від 08.10.2008 позиковим зобов'язанням з однократним поверненням боргу, а тому вимога Банку про стягнення з відповідачів суми у розмірі 13 903 067,50 грн. є безпідставною.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2010 апеляційні скарги позивача та відповідача-1 прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 30.11.2010.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2010 розгляд справи відкладено на 09.12.2010.

08.12.2010 представник відповідача-2 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про зупинення провадження у справі №16/1804 до набрання законної сили рішенням Господарського суду Черкаської області у справі №17/2373.

Клопотання мотивовано тим, що до вирішення справи №17/2373 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Нафтоенерго» до Відкритого акціонерного товариства «Новоград-Волинський м'ясокомбінат», Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» в особі Черкаської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» про визнання договору поруки №34/Zквпор-08 від 08.10.2008 припиненим, розгляд справи № 16/1804 про стягнення заборгованості згідно кредитного договору №34/Кв-08 від 08.10.2008 та договору поруки №34/Zквпор-08 від 08.10.2008 є неможливим.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2010 апеляційне провадження у справі №16/1804 було зупинено до вирішення справи №17/2373, зобов'язано сторін повідомити Київський апеляційний господарський суд про результати розгляду справи №17/2373.

У зв'язку із відсутністю жодних повідомлень від сторін про результати розгляду справи №17/2373 Київським апеляційним господарським судом на адреси учасників судового процесу направлялися листи-нагадування від 22.03.2013 №09-11/1313, від 20.01.2014 №09-11/224 та №09-11/4124 від 15.09.2014 з проханням повідомити суд про результати розгляду справи №17/2373.

Станом на 12.11.2015 відповідей на адресу суду не надходило.

Згідно інформації, яка міститься у системі «Діловодство спеціалізованого суду», ухвалою Господарського суду Черкаської області від 09.12.2010 справа №17/2373 передана за підсудністю до Господарського суду міста Києва, де їй присвоєно номер 4/16 (17/2373).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2011 провадження у справі №4/16(17/2373) було зупинено до набрання законної сили рішенням Господарського суду Житомирської області у справі №18/5007/90/11.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2014 у справі №4/16(17/2373) позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Нафтоенерго» до Відкритого акціонерного товариства «Новоград-Волинський м'ясокомбінат», Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» в особі Черкаської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» про визнання договору поруки № 34/Zквпор-08 від 08.10.2008 припиненим залишено без розгляду.

Враховуючи те, що тривалий час справа №16/1804 знаходилась без руху, жодних повідомлень від сторін про результати розгляду справи №4/16(17/2373) не надходило, а з наявних у системі «Діловодство спеціалізованого суду» відомостей вбачається, що у справі №4/16(17/2373), до вирішення якої провадження у справі №16/1804 було зупинено, прийнято ухвалу, якою позов залишено без розгляду, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2015 провадження у справі було поновлено, розгляд справи призначено на 17.12.2015.

Представники сторін у судове засідання, призначене на 17.12.2015, не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Як зазначено у пункті 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Як зазначено у пункті 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» та пункті 19 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 № 01-8/482 «Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року» до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення сторін про час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштових відправлень відповідачам, а також повідомлення про вручення поштового відправлення позивачу, яке повернулося на адресу суду з відміткою «адресат вибув», колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників сторін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги позивача та відповідача-1 не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як підтверджується матеріалами справи, 08.10.2008 між позивачем (Банк) та відповідачем-1 (позичальник) було укладено Кредитний договір на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії № 34/Кв-08 (далі, Кредитний договір), у відповідності до умов якого позивач зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі, еквівалентній 10 млн. грн. у гривнах, доларах США чи євро за бажанням позичальника та зі сплатою 22% річних (гривна), а у випадку несвоєчасного повернення - 25% (пункт 4.6. Кредитного договору), 15% річних (долари США), 14% річних (євро) за користування грошовими коштами для поповнення позичальником обігових коштів, придбання основних засобів.

У пункті 2.1. Кредитного договору сторонами було погоджено, що перший транш в сумі 10 000 000,00 грн. видається позичальнику на строк 6 місяців з жовтня 2008 року по березень 2009 року; другий транш в сумі 8 000 000,00 грн. - на 6 місяців з квітня 2008 року по вересень 2009 року; третій транш в сумі 6 440 000,00 грн. - на 12 місяців з жовтня 2009 року по вересень 2010 року та четвертий транш в сумі 3 320 000,00 грн. на строк 12 місяців з жовтня 2010 року по 08.10.2011.

У відповідності до пунктів 4.2.- 4.4. Кредитного договору - нарахування відсотків за користування кредитними коштами проводиться у валюті кредиту з дня надання кредиту по день його повернення на суму фактичної заборгованості за кредитом, виходячи із фактичної кількості днів у місці та у році при нарахуванні процентів у гривнах. Нарахування процентів позивачем проводиться за період з 28 числа минулого місця до 27 числа поточного місяця, а сплата процентів позичальником проводиться в строк з 28 числа по останній день поточного місця.

Згідно пункту 4.6. Кредитного договору, у разі несвоєчасного повернення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує у строки, передбачені пунктом 4.4. цього договору, проценти з розрахунку 25% річних у гривнях, 18% річних у доларах США та євро, що нараховуються на суму простроченої заборгованості з дати її виникнення до дати її повного погашення.

У відповідності до пункту 9.2. Кредитного договору Банк має право зупинити подальше кредитування та/або вимагати від позичальника дострокового повернення боргу по кредиту, сплати процентів, комісій та штрафних санкцій, що передбачені договором, а також відшкодування збитків, завданих Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або іншими особами, що є поручителями позичальника (в т.ч. гарантами, майновими поручителями, заставодавцями та ін.), умов даного договору та/або угод (договорів), укладених у забезпечення виконання позичальником зобов'язань (договорів забезпечення) за цим Договором, а позичальник зобов'язаний протягом 10 календарних днів, а у випадку, якщо зобов'язання позичальника за цим Договором забезпечуються заставою майнових прав на грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку в ТОВ «Укрпромбанк» - не пізніше наступного робочого дня, з дати надіслання Банком відповідної вимоги, повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії та інші платежі за цим Договором та штрафні санкції, а також відшкодувати збитки, завдані Банку, у випадках, передбачених пунктами 9.2.1. - 9.2.13. Кредитного договору.

Кредитний договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним, а тому є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем-1 договір є кредитним договором.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору

Згідно з нормами частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 Цивільного кодексу України).

Також, як підтверджується матеріалами справи, 08.10.2008 між Банком (кредитор) і ТОВ «Концерн Нафтаенерго» (поручитель) було укладено Договір поруки №34/Zквпор-08 (далі, Договір поруки), за умовами якого поручитель зобов'язався перед позивачем нести відповідальність за виконання позичальником (боржником, відповідачем-1) у повному обсязі умов Кредитного договору на відкриття мультивалютної кредитної лінії № 34/Кв-08 від 08.10.2008.

Відповідальність поручителя за Договором поруки настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за Кредитним договором (пункт 3 Договору поруки).

Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредитних коштів, сплату процентів за користування ними, комісій, штрафних санкцій та відшкодування збитків (пункт 4 Договору поруки).

У випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за Кредитним договором, кредитор повідомляє про це поручителя шляхом направлення письмової вимоги із зазначенням суми заборгованості та реквізитів рахунків, на які поручитель зобов'язаний сплатити заборгованість. Поручитель зобов'язаний негайно письмово попередити боржника про таку вимогу (пункт 5 Договору поруки).

Згідно пункту 6 Договору поруки поручитель зобов'язаний сплатити зазначену у вимозі кредитора суму за вказаними у вимозі реквізитами протягом 5 робочих днів з дати надіслання кредитором такої вимоги.

Відповідно до пункту 16 Договору поруки він вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє по дату повного виконання зобов'язань за Кредитним договором.

Як уже зазначалося вище, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2010 апеляційне провадження у справі №16/1804 зупинялось до вирішення справи №17/2373 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Нафтоенерго» до Відкритого акціонерного товариства «Новоград-Волинський м'ясокомбінат», Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» в особі Черкаської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» про визнання договору поруки №34/Zквпор-08 від 08.10.2008 припиненим, за результатами розгляду якої ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2014 у справі №4/16(17/2373) позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Нафтоенерго» було залишено без розгляду.

Тобто, станом на дату прийняття судом першої інстанції рішення у справі №16/1804 Договір поруки був чинним.

Відповідно до частини 1 статті 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з частиною 2 статті 553 Цивільного кодексу України, порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

У відповідності до статті 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частиною 4 статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог Банку з огляду на наступне.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов Кредитного договору позичальнику з боку позивача було видано кредитних коштів на загальну суму 10 000 000,00 грн. з призначенням платежу - «згідно Кредитного договору №34/Кв-08 від 08.10.2008 та розпорядження від 08.10.2008 року», що підтверджується меморіальним ордером №25268 від 08.10.2008 (том 1, а.с. 27) та випискою з особового рахунку клієнта - Відкритого акціонерного товариства «Новоград-Волинський м'ясокомбінат» (том 1, а.с. 21-26).

За умовами Кредитного договору кошти першого траншу в сумі 10 000 000,00 грн. повинні бути повернуті позивачу остаточно у березні 2009 року (пункт 2.1. Кредитного договору).

При цьому, пунктом 4.1. Кредитного договору також погоджено графік зменшення ліміту кредитування по першому траншу - позичальнику слід погасити за січень 2009 року - 3 млн. грн., лютий 2009 року - 3 млн.грн. і березень 2009 року - 4 млн. грн. Вказаним пунктом також передбачено, що видача наступних траншів можлива лише після повного погашення позичальником кредитної заборгованості за окремим рішенням кредитного комітету Банку .

За розрахунками та доводами позивача, зі сплачених позичальником коштів на погашення боргу по кредиту було спрямовано лише 489 344,00 грн. Залишок боргу по кредиту, таким чином, становить 9 510 656,00 грн. (10 000 000,00 - 489 344,00). Доказів проведення позичальником повного розрахунку за кредитом відповідачем-1 суду не надано.

Оскільки у пункті 9.2. Кредитного договору сторонами було спеціально погоджено право позивача на дострокове стягнення боргу по кредиту, то така умова договору підлягає до виконання у відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України і вона також відповідає положенням частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, у відповідності до умов якої якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, у січні і в лютому 2009 року позичальник не повернув позивачу дві частини боргу в загальному розмірі 6 млн. грн., а тому позивач направив позичальнику та його поручителю (відповідач-2) повідомлення про дострокове повернення кредитних коштів від 30.03.2009 №03-05/1761 та №03-05/1763 відповідно (том 1, а.с. 16, 17), в яких вимагав сплатити 10 325 426,12 грн. на погашення боргу по Кредитному договору. Вказані повідомлення були вручені відповідачам у справі 02.04.2009, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень (том 1, а.с. 19).

На час розгляду справи судом першої інстанції позичальник прострочив повернення всіх частин першого траншу в сумі 10 млн. грн. (останній платіж повинен був бути здійснений у березні 2009 року). Доказів протилежного суду не надано.

Заперечуючи проти позову відповідачами було заявлено, що повідомлення позивача про дострокове повернення кредитних коштів від 30.03.2009 слід розцінювати як новацію зобов'язання - сторони замінили кредитні відносини на відносини позики.

Зазначені доводи не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на наступне.

У відповідності до статті 604 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Новація не допускається щодо зобов'язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

За твердженнями скаржника та відповідача-1 позивач реалізував своє право на припинення кредитування та замінив його на позичкове зобов'язання, оскільки у вказаному повідомленні позивач послався на пункт 9.2. Кредитного договору, який говорить, що банк має право зупинити подальше кредитування та/або вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів комісій та інших санкцій за невиконання позичальником умов даного договору. При цьому, в тексті повідомлення позивач говорить одночасно і про зупинення кредитування і про вимогу дострокової сплати боргу. Водночас, як зазначає апелянт, листом від 07.08.2009 №1078 (том 2, а.с. 17) відповідач-1 надав свою згоду на припинення кредитування та однократне повернення коштів у розмірі 10 325 426,12 грн. Зазначене, на думку апелянта, свідчить про новацію первісного зобов'язання.

Зазначені доводи не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на наступне.

Новація - це угода сторін про те, що первісне зобов'язання припиняється, а між його учасниками виникає нове зобов'язальне правовідношення. Як правило, воно відрізняється від попереднього своїм змістом. Для того, щоб новація відбулась, сторони повинні чітко обумовити в своїй угоді припинення зобов'язання, що діяло і заміну його новим зобов'язанням. Тобто, намір замінити одне зобов'язання іншим у тексті договору повинен бути прямо і неоднозначно виражений або ж має випливати із сутності нового зобов'язання.

Дослідивши повідомлення позивача від 30.03.2009, колегія суддів зазначає, що з їх змісту не вбачається однозначний намір позивача здійснити новацію.

Окрім того, новація боргу у позикове зобов'язання повинна здійснюватись у формі, встановленій для договору позики (статті 1053, 1047 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів зазначає, що як у вимозі про усунення порушення від 30.03.2009 №03-05/1763, так і у повідомленні про дострокове повернення кредитних коштів від 30.03.2009 №03-05/1761, підставою для вимоги про сплату всього боргу були вказані Закон України «Про іпотеку» та Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а не напряму положення Кредитного договору про право банку на дострокову вимогу сплати всієї заборгованості по кредиту.

Однак, враховуючи те, що право банку на дострокове стягнення боргу по кредиту було передбачено умовами Кредитного договору, а саме пунктом 9.2. Кредитного договору, колегія суддів вважає, що позивач належним чином оформив свою вимогу про дострокове стягнення боргу, оскільки її форма чинним законодавством не встановлена.

З приводу здійснення новації кредитного зобов'язання у зобов'язання позики, колегія суддів зазначає, що відповідачами, окрім вищезазначеного, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що така новація відбулася за згодою сторін.

На підставі викладеного, позивач має право на стягнення з відповідача-позичальника боргу (в т.ч. і достроково) по кредиту в сумі 9 510 656,00 грн. Розрахунок боргу в цій частині зроблено вірно.

Також, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів і заборгованість по нарахованих і прострочених відсотках в загальній сумі 3 306 804,85 грн. за період з 01.05.2009 по 20.09.2010.

Колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок відсотків, вважає його арифметично вірним та таким, що зроблений у відповідності до умов Кредитного договору, доказів їх сплати відповідачами суду не надано, а відтак позовні вимоги у цій частині також підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідачів 875 631,73 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту за період з 23.03.2010 по 20.09.2010 та 209 974,92 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 23.03.2010 по 08.09.2010.

З приводу цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до пункту 8.1. Кредитного договору при порушенні строків сплати кредиту чи процентів або комісій, позичальник сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ з простроченої суми за кожний день прострочення.

Така умова Кредитного договору відповідає положенням статті 551 Цивільного кодексу України, у відповідності до умов якої, якщо предметом неустойки є грошова сума, то її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Ці ж положення (стосовно розміру пені до сплати) містяться і в Законі України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Як вірно зазначив суд першої інстанції, строки давності на нарахування та стягнення пені по кредиту та процентах позивачем не пропущені.

Розрахунок пені по кредиту та процентах зроблено вірно та у відповідності до умов кредитного договору. Докази сплати пені у справі відсутні.

Як вбачається із матеріалів справи, 21.09.2010 представник відповідача-1 надав суду клопотання про зменшення розміру стягуваної пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів по Кредитному договору до 10,00 грн. з огляду на збитковість підприємства у 2009 та 2010 роках внаслідок впливу фінансової кризи, росту інфляції та курсу долара відносно національної валюти.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру пені, заявленої до стягнення позивачем, та, відповідно, про задоволення зазначеного клопотання відповідача-1 з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд при прийнятті рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Право зменшення розміру неустойки передбачено також і частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до пункту 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі Господарського процесуального кодексу України йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Суд вважає за можливе застосувати право суду на зменшення розміру пені по кредиту та процентах до стягнення лише по 10,00 грн. по кожному платежу пені, враховуючи при цьому такі обставини:

- позивач не вказував суду на те, що він терпить збитки внаслідок невиконання позичальником своїх зобов'язань та не визначався у їх розмірі і не вказував, що вони не покриватимуться за рахунок повернення кредиту та процентів, можливість стягнення яких не втрачена;

- є загальновідомим фактом, що фінансова криза негативно вплинула на грошовий обіг та можливість вчасного виконання господарських зобов'язань на всіх без винятку суб'єктів підприємницької діяльності, що вплинуло і на розрахунки відповідача із позивачем. Крім того, Позичальник надав докази того, що м'ясне промислове виробництво в Україні майже не функціонує (за оцінками фахівців), а тому позичальник вимушений відшукувати дорогі валютні ресурси для придбання сировини за кордоном, про що свідчать надані суду копії контрактів;

- штраф та пеня є лише санкціями за невиконання грошового зобов'язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може. Тому при зменшенні розміру штрафу та пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані;

- за користування грошовими коштами позивач стягує 3 306 804,85 грн. процентів, що складає четверту частину від суми боргу позичальника по кредиту та становить значний за розміром платіж позичальника на користь банку. При визначенні відсоткової ставки по кредиту банк визначив, що відсоткова ставка у розмірі 25% в місяць покриває всі його витрати та відповідає бажаному рівню дохідності. Протягом дії кредитного договору відсоткову ставку банк не змінював, а тому слід вважати, що визначений кредитним договором розмір процентів в повній мірі компенсує всі витрати банку та створює йому належний дохід;

- загальна сума пені по кредиту та відсотках в цілому складає більше 1 млн. грн., що є значним фінансовим навантаженням на підприємство позичальника, на що він вочевидь не має додаткового джерела доходів;

- позичальник є національним товаровиробником, якого слід підтримувати.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає за можливе зменшити суму стягнення по пені до 10,00 грн. по кредиту та до 10,00 грн. пені по процентах, а заперечення позивача з цього приводу відхиляє, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, висновки суду першої інстанції щодо солідарного стягнення з відповідачів у справі, як з позичальника та його поручителя 9 510 656,00 грн. - заборгованості по кредиту в т.ч. і достроково, 3 306 804,85 грн. процентів, 10,00 грн. пені за прострочення сплати кредиту та 10,00 грн. пені за прострочення сплати процентів на підставі Кредитного договору № 34/Кв-08 від 08.10.2008 та Договору поруки № 34/Zквпор-08 від 08.10.2008 є правомірними та відповідають нормам чинного законодавства і умовам укладених між сторонами договорів.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційних скарг позивача та відповідача-1, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції.

Факт наявності заборгованості відповідачів перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений, у зв'язку з чим колегія суддів вважає висновки Господарського суду міста Києва щодо солідарного стягнення з відповідачів визначеної грошової суми обґрунтованими.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» в особі Черкаської філії та Відкритого акціонерного товариства «Новоград-Волинський м'ясокомбінат» є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» в особі Черкаської філії та Відкритого акціонерного товариства «Новоград-Волинський м'ясокомбінат» на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.09.2010 у справі №16/1804 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 24.09.2010 у справі №16/1804 залишити без змін.

Матеріали справи №16/1804 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко