ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р. Справа № Б-39/125-10

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В. О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О. В.

при секретарі - Курченко В.А.

за участю представників:

кредитора, ПАТ "ВТБ БАНК" - Ткаченко С.В. (довіреність №190 від 30.03.15),

арбітражний керуючий, розпорядник майна ПП "ЛСВ МОНОЛІТ" - Бихно О.М. (свідоцтво №1517, видане 15.07.13),

інших учасників процесу - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПП "ЛСВ "Моноліт" (вх. №5287 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 27.05.15 у справі № Б-39/125-10

за заявою ПП "ЛСВ МОНОЛІТ", м.Харків,

до ПП "ЛСВ МОНОЛІТ", м.Харків,

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.05.15 (суддя Дзюба О.А.) затверджено реєстр вимог конкурсних кредиторів ПП "ЛСВ "Моноліт", з яких: - ТОВ "Клінта" в сумі 54399,82 грн. (четверта черга); ТОВ "Харброксервіс" в сумі 54460,00 грн. (четверта черга).

Включено вимоги ПАТ "ВТБ Банк" в розмірі 10310259,14 грн. - основного боргу, та в сумі 911320,43 грн. - штрафних санкцій, які забезпечені заставою майна боржника та окремо внесено до реєстру вимог кредиторів ПП "ЛСВ "Моноліт".

Зобов'язано розпорядника майна надати до суду реєстр вимог кредиторів згідно даної ухвали.

Визнано вимоги конкурсних кредиторів, що не були заявлені у місячний строк з моменту публікації оголошення, які рахуються за даними бухгалтерського обліку боржника погашеними.

Зобов'язано розпорядника майна, відповідно до ст. 16 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" провести збори кредиторів, які призначити на 19 червня 2015 року, де вирішити питання, передбачені вказаною статтею Закону, у тому числі утворити комітет кредиторів і прийняти обґрунтоване рішення про відкриття процедури санації боржника, про відкриття ліквідаційної процедури чи підписання мирової угоди з посиланням на фактичні обставини, що привели до прийняття такого рішення; прийняте кредиторами або комітетом кредиторів обґрунтоване рішення, разом з протоколом загальних зборів кредиторів і протоколом засідання комітету кредиторів в триденний строк після прийняття рішення надати суду, для подальшого прийняття судом відповідного рішення. Призначено засідання суду, на якому буде винесено ухвалу про санацію боржника чи прийнято постанову про визнання його банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру чи затверджено мирову угоду або припинено провадження по справі про банкрутство на 02.07.15.

ПП "ЛСВ "Моноліт" не погодилося з вищевказаною ухвалою, звернулося з апеляційною скаргою, в якій з посиланням на порушення місцевим господарським судом матеріального та процесуального права просить скасувати п. 2 ухвали попереднього засідання від 27.05.15 та прийняти постанову, якою відмовити ПАТ "ВТБ Банк" у визнанні його кредиторських вимог у сумі 11221579,57 грн., які забезпечені заставою майна ПП "ЛСВ Моноліт".

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.07.15 у даній справі апеляційну скаргу ПП "ЛСВ Моноліт" залишено без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.10.15 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.07.15 в частині розгляду кредиторських вимог ПАТ "ВТБ Банк" скасовано. Справу №Б-39/125-10 в частині розгляду кредиторських вимог ПАТ "ВТБ Банк" передано на новий розгляд до Харківського апеляційного господарського суду. В іншій частині постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.07.15 у справі №Б-39/125-10 залишено без змін.

Таким чином, предметом апеляційного перегляду є ухвала господарського суду Харківської області від 27.05.15 лише в частині розгляду кредиторських вимог ПАТ "ВТБ Банк".

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.11.15 розгляд справи призначено на 01.12.15, запропоновано учасникам процесу не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання надати суду апеляційної інстанції: ПП "ЛСВ Моноліт" - письмові пояснення з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження фактів, викладених в апеляційній скарзі; іншим учасникам процесу - відзиви на апеляційну скаргу з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження своїх заперечень.

01.12.15 до суду надійшли письмові пояснення від боржника, ПП "ЛСВ Моноліт", в яких, посилаючись на припинення правовідносин між боржником та ПАТ "ВТБ Банк", даний учасник процесу просить задовольнити апеляційну скаргу, а також - від розпорядника майна боржника, арбітражного керуючого Бихна О.М., який, посилаючись на вищевказані обставини та на неврахування судом першої інстанції правової позиції Вищого господарського суду в даній справі, просить задовольнити апеляційну скаргу.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 01.12.15, з метою забезпечення повного та всебічного дослідження обставин справи та на виконання приписів ГПК України, було задоволено клопотання арбітражного керуючого про продовження строку розгляду справи, розгляд справи відкладено на 14.12.15, запропоновано учасникам процесу надати суду: арбітражному керуючому Бихну О.М. - мотивовані пояснення з урахуванням питань, що були предметом розгляду в судовому засіданні 01.12.15, а саме: нормативно-правове обгрунтування твердження щодо втрати чинності ухвалою суду від 30.03.11, що не була оскаржена та скасована в установленому порядку (із зазначенням, з якого моменту, на думку розпорядника майна, вказана ухвала втратила чинність), а також обгрунтовані заперечення щодо розрахунку суми кредиторських вимог ПАТ "ВТБ Банк". Іншим учасникам процесу надано припис виконати вимоги ухвали суду від 16.11.15.

14.12.15 арбітражний керуючий Бихно О.М. надав додаткові письмові пояснення, в яких зазначає, що боржник, ПП "ЛСВ Моноліт", не є позичальником та не отримував від ПАТ "ВТБ Банк" кредитних коштів, а лише виступав майновим поручителем позичальника (ПП "СВ"), тому, на думку арбітражного керуючого, ПАТ "ВТБ Банк" не може бути кредитором у даній справі про банкрутство, оскільки вимоги банку не є грошовими.

Присутній в судовому засіданні 14.12.15 арбітражний керуючий Бихно О.М. підтримав викладену ним письмово правову позицію.

ПАТ "ВТБ Банк" письмових пояснень суду не надав, у судовому засіданні 14.12.15 представник даного учасника процесу проти задоволення апеляційної скарги заперечував, наполягаючи на тому, що ухвала від 30.03.11 в даній справі, якою місцевий господарський суд визнав кредиторські вимоги банку на суму 11221579,57 грн., є чинною - а відтак, на думку ПАТ "ВТБ Банк", включення місцевим господарським судом кредиторських вимог ПАТ "ВТБ Банк" до реєстру вимог кредиторів є правомірним. У зв'язку з цим представник ПАТ "ВТБ Банк" просив суд залишити оскаржувану ухвалу без змін, а апеляційну скаргу боржника - без задоволення.

Інші учасники процесу, повідомлені належним чином про час та місце судових засідань 01.12.15 та 14.12.15 (відповідні повідомлення відділення зв'язку долучено до матеріалів справи), не виконали вимог ухвал від 16.11.15 та від 01.12.15 щодо надання відзивів на апеляційну скаргу, не направили своїх представників для участі в судових засіданнях та не повідомили суд про причини їх неявки.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду даної справи Харківським апеляційним господарським судом, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства (зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником процесу своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 ГПК України), а також з огляду на закінчення процесуального строку апеляційного перегляду ухвали місцевого господарського суду, встановленого ч.2 ст.102 ГПК України та продовженого ухвалою суду від 01.12.15, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України на підставі наявних у справі доказів, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.09.10 порушено провадження у справі про визнання банкрутом ПП "ЛСВ "Моноліт" на підставі ст.ст. 7,8,11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.11.10 в підготовчому засіданні зобов'язано боржника опублікувати в офіційному друкованому органі України газеті "Голос України" або "Урядовий кур'єр" оголошення про порушення справи про банкрутство боржника ПП "ЛСВ "Моноліт", введено процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Бихно О.М. Зобов'язано розпорядника майна разом з керівником боржника розглянути вимоги кредиторів, скласти реєстр вимог кредиторів і надати складений і підписаний керівником боржника і головним бухгалтером боржника реєстр вимог кредиторів. Призначено попереднє засідання господарського суду.

Після публікації оголошення про порушення господарським судом Харківської області провадження у справі про визнання ПП "ЛСВ "Моноліт" банкрутом до господарського суду надійшли заяви від наступних кредиторів: ПАТ "ВТБ Банк" в розмірі 11221579,57 грн. (10310259,14 грн. основного боргу та 911320,43 грн. - штрафні санкції); ПП "ВУДАРТ" в сумі 32200,00 грн., ТОВ "Багатопрофільне виробничо-комерційне підприємство "СВ" в сумі 1911830,98 грн., ТОВ "Клінта" в сумі 66999,03 грн., ТОВ "Харброксервіс" в сумі 65617,95 грн. та ПП "СВ" в сумі 5533176,37 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від від 30.03.11 вимоги ПАТ "ВТБ Банк" (як спірні) окремо розглянуті, в повному обсязі визнані та внесені до реєстру вимог кредиторів окремо в розмірі 11221579,57 грн. (10310259,14 грн. основного боргу та 911320,43 грн. - штрафні санкції), як такі, що забезпечені заставою майна боржника. Зазначену ухвалу не було оскаржено в установленому порядку та не було скасовано судами вищих інстанцій - вказана обставина підтверджується матеріалами справи. 29.01.14 боржником, ПП "ЛСВ "Моноліт", було подано до господарського суду заяву про перегляд вказаної ухвали за нововиявленими обставинами (т.14 А, а.с.4), однак ухвалою господарського суду Харківської області від 10.04.14 в задоволенні вказаної заяви відмовлено. Зазначена ухвала від 10.04.14 також не переглядалася в апеляційному та касаційному порядку і є чинною.

Ухвалою попереднього засідання господарського суду Харківської області від 30.03.11 затверджено реєстр вимог кредиторів боржника. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 07.09.11, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду від 06.12.11, скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 30.03.11 про затвердження реєстру вимог кредиторів у справі №Б-39/125-10, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

27.05.15 винесено оскаржувану ухвалу господарського суду Харківської області, якою затверджено реєстр вимог конкурсних кредиторів ПП "ЛСВ "Моноліт".

Згідно з приписами статті 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В силу п. 1-1 прикінцевих положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство) в редакції Закону від 22.12.11 №4212-VІ, який набрав чинності 19.01.13, положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Таким чином, враховуючи, що провадження у справі порушено 27.09.10 (тобто до набрання чинності новою редакцією Закону про банкрутство) і що спірні правовідносини не стосуються продажу майна банкрута та здійснення ліквідаційної процедури, колегія суддів зазначає, що до спірних правовідносин мають бути застосовані положення Закону в редакції, чинній до 19.01.13.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали господарського суду Харківської області від 27.05.15, місцевим господарським судом із посиланням на п.4 ст.14 Закону про банкрутство, на ст.124 Конституції України, ст.115 ГПК України, ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" зроблено висновок про те, що грошові вимоги ПАТ "ВТБ Банк" в розмірі 11221579,57 грн. (10310259,14 грн. основного боргу та 911320,43 грн. штрафних санкцій) як такі, що забезпечені заставою майна боржника підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів окремо, відповідно до ухвали господарського суду від 30.03.11 у даній справі, що набрала законної сили і є чинною.

В апеляційній скарзі ПП "ЛСВ "Моноліт" заперечує проти зазначеного висновку суду, посилаючись на те, що місцевим господарським судом проігноровано положення чинного законодавства та судові рішення, що прийняті у справі.

Розпорядник майна боржника, арбітражний керуючий Бихно О.М., в ході апеляційного провадження зазначав, що ухвала від 30.03.11 про визнання кредиторських вимог ПАТ "ВТБ Банк" втратила чинність разом із ухвалою від цієї ж дати про затвердження реєстру вимог кредиторів, яка була скасована постановою Харківського апеляційного господарського суду від 07.09.11. При цьому жодних посилань (письмово або усно) на норми чинного законодавства, на підставі яких зроблено вказане твердження, арбітражним керуючим не надано, а лише зазначено, що, на його думку,. вказана ухвала від 30.03.11 повинна розглядатися судом не як судове рішення, обов'язкове до виконання в силу приписів ст.124 Конституції України, ст.115 ГПК України, ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а виключно як письмовий доказ у справі наряду з іншими доказами.

Також, за твердженням арбітражного керуючого, нечинність ухвали від 30.03.11 про визнання кредиторських вимог ПАТ "ВТБ Банк" встановлена судовими актами в даній справі, зокрема, постановою Вищого господарського суду України від 27.10.15.

З приводу вказаного твердження колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.111-5 ГПК України, у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням. Касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Як вбачається з постанови Вищого господарського суду України від 27.10.15, судом касаційної інстанції не зазначено, що ухвала від 30.03.11 про визнання кредиторських вимог ПАТ "ВТБ Банк" втратила чинність, натомість зроблено висновок про те, що судом апеляційної інстанції при прийнятті постанови від 06.07.15 в частині розгляду кредиторських вимог ПАТ "ВТБ Банк" не було перевірено всіх обставин, що мають суттєве значення для розгляду даної справи та не надано належної правової оцінки наявним у справі доказам.

На врахування правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної у постанові від 27.10.15, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 15 Закону про банкрутство, у попередньому засіданні господарський суд розглядає реєстр вимог кредиторів, вимоги кредиторів, щодо яких були заперечення боржника і які не були включені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів. За результатами розгляду господарський суд виносить ухвалу, в якій зазначається розмір визнаних судом вимог кредиторів, які включаються розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, та призначається дата проведення зборів кредиторів.

Реєстр вимог кредиторів повинен включати усі визнані судом вимоги кредиторів.

У реєстрі вимог кредиторів повинні міститися відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов'язаннями чи зобов'язаннями щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, невикористаних та своєчасно не повернутих коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), черговість задоволення кожної вимоги, окремо розмір неустойки (штрафу, пені).

Ухвала є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному кредитору при прийнятті рішення на зборах (комітеті) кредиторів.

Отже, обов'язок розгляду грошових вимог та надання правового аналізу поданих кредитором письмових доказів, підставам виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру та змісту, а також обов'язок встановлення розміру та моменту виникнення грошових вимог покладений на господарський суд, який виносить ухвалу за результатами попереднього засідання.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст.14 Закону про банкрутство (в редакції, чинній станом на 31.03.11, коли було винесено ухвалу господарського суду про визнання кредиторських вимог ПАТ "ВТБ Банк") боржник разом з розпорядником майна за наслідками розгляду зазначених вимог повністю або частково визнає їх або відхиляє, з обгрунтуванням підстав відхилення, про що розпорядник майна повідомляє письмово заявників і господарський суд. Рішення боржника про невизнання вимог може бути оскаржене до господарського суду, що порушив провадження у справі про банкрутство.

В подальшому ст.14 Закону про банкрутство було доповнено частиною 4, згідно з якою заяви з вимогами конкурсних кредиторів, щодо яких є заперечення боржника, чи інших кредиторів розглядаються господарським судом до винесення ухвали про затвердження реєстру вимог. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів. Ухвала може бути оскаржена в установленому порядку.

Тобто із системного аналізу положень Закону про банкрутство - як у редакції, чинній на момент винесення ухвали від 31.03.11, так і з урахуванням подальших змін - вбачається, що законодавцем було визначено особливий порядок розгляду кредиторських вимог, щодо яких є заперечення боржника, та винесення відповідних процесуальних документів за результатами розгляду вказаних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи (т.3, а.с.50), розпорядник майна боржника заперечував проти визнання кредиторських вимог ПАТ "ВТБ Банк", у зв'язку з чим судом було окремо розглянуто вимоги банку та винесено ухвалу від 30.03.11 про визнання кредиторських вимог ПАТ "ВТБ Банк" (т.3, а.с.56). В подальшому визнані судом вимоги ПАТ "ВТБ Банк" внесено до загального реєстру кредиторських вимог, який було затверджено судом в порядку ст.15 Закону про банкрутство.

Протоколом судового засідання 30.03.11 (т.2, а.с.22, т.3, а.с.54) підтверджується, що ухвали про визнання кредиторських вимог ПАТ "ВТБ Банк" та про затвердження реєстру кредиторів (до якого включено зазначені вимоги) дійсно винесено в одному судовому засіданні 30.03.11 - про що зазначає Вищий господарський суд України в постанові від 27.10.15.

Надаючи оцінку вказаній обставині, колегія суддів зазначає, що зі змісту вищенаведених приписів ч.4 ст.14 Закону про банкрутство, а також інших норм даного Закону, не вбачається неможливості винесення в одному судовому засіданні ухвали за результатами розгляду заяв з вимогами конкурсних кредиторів та ухвали про затвердження реєстру вимог кредиторів, а також не вбачається, що зі скасуванням ухвали про затвердження реєстру вимог кредиторів ухвала, якою окремо визнано вимоги одного з кредиторів, автоматично втрачає чинність.

Навпаки, передбачивши можливість оскарження в установленому порядку ухвали про визнання вимог кредитора, законодавець фактично встановив, що зазначений процесуальний документ є окремим судовим актом, чинність якого не ставиться в залежність від ухвали про затвердження реєстру вимог кредиторів (яка виноситься саме з огляду на визнання окремих кредиторських вимог відповідними ухвалами суду).

Стосовно наявності лише одного протоколу судового засідання від 30.03.11 -колегія суддів зазначає, що вказана обставина також не свідчить про нечинність ухвали від 30.03.11 про визнання кредиторських вимог ПАТ "ВТБ Банк" та, відповідно до приписів ст.104 ГПК України, у разі апеляційного оскарження зазначеної ухвали, не могла б бути безумовною підставою для її скасування в апеляційному порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 4-5 ГПК України, господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Статтею 115 ГПК України встановлено, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Обов'язок виконувати судові рішення, що набрали законної сили і які є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об`єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України встановлений також статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Зазначені норми узгоджуються зі змістом ст.124 Конституції України, згідно з якою судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Чинним законодавством передбачено обов'язок господарського суду діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

За таких обставин, на думку колегії суддів, врахування чинної ухвали суду від 30.03.11 про визнання кредиторських вимог ПАТ "ВТБ Банк" при винесенні ухвали від від 27.05.15 про затвердження реєстру вимог конкурсних кредиторів є не правом, а обов'язком господарського суду, прямо встановленим вищенаведеними законодавчими приписами. Апелянтом та розпорядником майна боржника не наведено аргументів із посиланням на відповідні норми чинного законодавства, що спростовували б зазначений висновок.

Правову позицію стосовно обов'язковості врахування чинних ухвал про визнання кредиторських вимог при винесенні ухвали про затвердження реєстру вимог кредиторів викладено, зокрема, в постанові Харківського апеляційного господарського суду від 18.08.15 у справі №№922/279/15, залишеній без змін постановою Вищого господарського суду України від 03.11.15.

В ході апеляційного провадження розпорядником майна боржника зазначалося, що посилання місцевого господарського суду на чинну ухвалу господарського суду Харківської області від 30.03.11 про визнання окремо вимог ПАТ "ВТБ Банк" суперечать як висновкам ухвали господарського суду Харківської області від 10.04.14 про те, що вимоги ПАТ "ВТБ Банк" у розмірі 10310259,14 грн. основного боргу та 911320,43 грн. штрафних санкцій є складовою частину реєстру вимог кредиторів боржника та не можуть переглядатися окремо, так і вказівкам Вищого господарського суду України, які містяться в постанові від 06.12.11 про необхідність повторного повного та всебічного розгляду вимог кожного кредитора.

Стосовно вказаних тверджень колегія суддів зазначає, що, як вбачається з ухвали господарського суду Харківської області від 10.04.14 (якою відмовлено в задоволенні заяви ПП "ЛСВ "Моноліт" про перегляд ухвали від 30.03.11 про визнання кредиторських вимог ПАТ "ВТБ Банк" за нововиявленими обставинами) та постанови Вищого господарського суду України від 06.12.11, у вказаних судових актах не зазначено, що ухвала від 30.03.11 про визнання кредиторських вимог ПАТ "ВТБ Банк" є нечинною і не повинна враховуватися при формуванні реєстру кредиторів, натомість в ухвалі господарського суду Харківської області від 10.04.14 зазначено, що кредиторські вимоги ПАТ "ВТБ Банк" у розмірі 10310259,14 грн. основного боргу та 911320,43 грн. штрафних санкцій становили складову частину реєстру вимог кредиторів та внесені до нього як такі, що забезпечені заставою майна боржника. У постанові Вищого господарського суду України від 06.12.11 не надається жодної правової оцінки безпосередньо ухвалі від 30.03.11 про визнання кредиторських вимог ПАТ "ВТБ Банк", як і правомірності заявлення банком зазначених кредиторських вимог, а зазначено лише про те, що суд першої інстанції, затверджуючи реєстр вимог кредиторів, не перевірив та не проаналізував вимоги кожного кредитора та не надав оцінки доказам, якими ці вимоги підтверджуються.

У постанові від 27.10.15 у даній справі Вищим господарським судом України також зазначено, що ухвала попереднього засідання господарського суду Харківської області від 30.03.11, якою були визнані в повному обсязі та внесені окремо до реєстру вимог кредиторів вимоги одного кредитора ПАТ "ВТБ Банк", як такі, що забезпечені заставою майна боржника, не містить належного правового обґрунтування та аналізу вказаних кредиторських вимог.

З урахуванням вищевикладеної правової позиції суду касаційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з заяви ПАТ "ВТБ Банк" від 23.12.10 про визнання кредиторських вимог в розмірі 11221579,57 грн. (т.3, а.с.2), її мотивовано наступними обставинами.

22.05.08 між правопопередником ПАТ "ВТБ Банк" - ВАТ "ВТБ Банк" (кредитор) та Приватним підприємством "СВ" (позичальник) було укладено Генеральну угоду №178 (із наступними додатковими угодами), відповідно до п.1.1 якої кредитор зобов'язався надавати позичальнику кредит, кредитні лінії, гарантії. Згідно з зазначеною Генеральною угодою, між сторонами було укладено договір про відкриття мультивалютної кредитної лінії №178-Ю/1 від 22.05.08 (кредитний договір).

В забезпечення виконання позичальником його зобов'язань за кредитним договором, 26.05.08 між кредитором та ПП "ЛСВ МОНОЛІТ" було укладено іпотечний договір №178-Z/7 (т.3, а.с.23), відповідно до умов якого ПП "ЛСВ МОНОЛІТ" передало нежитлові приміщення, належні йому на праві власності, в іпотеку ВАТ "ВТБ Банк".

Матеріалами справи підтверджуються викладені в заяві ПАТ "ВТБ Банк" від 23.12.10 обставини щодо виникнення у позичальника заборгованості перед банком за кредитним договором, а саме - 11221579,57 грн. (10310259,14 грн. основного боргу та 911320,43 грн. штрафних санкцій), а також щодо чинності іпотечного договору №178-Z/7 від 26.05.08 на момент звернення банку до суду з відповідною заявою та розгляду місцевим господарським судом його кредиторських вимог до ПП "ЛСВ МОНОЛІТ".

Положеннями статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, а солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Частиною 1 статті 11 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Так, згідно з нормами чинного законодавства, майновий поручитель та основний боржник, зобов'язання якого перед кредитором забезпечені іпотекою майна, що належить на праві власності майновому поручителю, відповідають перед кредитором солідарно.

За таких обставин іпотекодержатель як кредитор має право вимагати виконання основного зобов'язання як від боржника і його майнового поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо, а у разі пред'явлення таких вимог до майнового поручителя останній відповідає в межах узятих на себе зобов'язань перед іпотекодержателем.

При цьому норми Закону про банкрутство не обмежують право кредитора звернутися з грошовими вимогами до майнового поручителя, якщо основний боржник не сплатив борг.

Право кредитора на звернення з грошовими вимогами, а відповідно, - і грошовий обов'язок майнового поручителя - боржника перед ПАТ "ВТБ Банк", передбачено також умовами вищезазначеного кредитного договору та іпотечного договору, на підставі яких ПАТ "ВТБ Банк" і заявило свої кредиторські вимоги у цій справі.

Отже, вимоги ПАТ "ВТБ Банк" до ПП "ЛСВ МОНОЛІТ" є грошовими та такими, що забезпечені заставою майна, оскільки ґрунтуються на невиконанні зобов'язання за кредитним договором №178-Ю/1 від 22.05.08, забезпеченим іпотечним договором №178-Z/7 від 26.05.08.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Крім того, частиною 6 статті 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.

Таким чином, якщо боржник не виконав основного зобов'язання, грошові вимоги кредитора, забезпечені заставою майна боржника, відповідно до частини 6 статті 14 та підпункту "а"пункту 1 частини 1 статті 31 Закону про банкрутство включаються до реєстру вимог кредиторів окремо і задовольняються у першу чергу.

Вищевказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в Постановх Верховного Суду України від 02.09.14 у справі № Б3/122-12, від 09.09.14 у справі № 17-7/355-10-3625, від 28.10.14 у справі №920/137/13-г тощо.

За таких обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими твердження розпорядника майна боржника про те, що ПАТ "ВТБ Банк" не може бути кредитором у даній справі про банкрутство, оскільки його вимоги до ПП "ЛСВ МОНОЛІТ" не є грошовими.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що стосовно розміру кредиторських вимог ПАТ "ВТБ Банк" та порядку їх розрахунку боржником та розпорядником майна не надано заперечень суду першої та апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі боржник посилається на припинення іпотечного договору №178-Z/7 від 26.05.08 у зв'язку з ліквідацією ПП "СВ" як юридичної особи, а також на рішення господарського суду Харківської області від 17.10.13 у справі №922/2395/13 (т.15, а.с.101), залишене без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.01.13 (т.15, а.с.116), яким визнано припиненими правовідносини за іпотечним договором №178-Z/7 від 26.05.08 у зв'язку з ліквідацією ПП "СВ".

Колегія суддів зазначає, що, як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2013 року припинено державну реєстрацію ПП "СВ" у зв'язку з визнанням даного підприємства банкрутом (т.15, а.с.44), у жовтні 2013 року вищенаведеним судовим рішенням було дійсно припинено правовідносини за іпотечним договором №178-Z/7 від 26.05.08.

Водночас, як було встановлено вище, на момент звернення ПАТ "ВТБ Банк" до господарського суду з заявою про визнання його кредиторських вимог у 2010 році та на момент винесення судом ухвали від 30.03.11 про визнання кредиторських вимог ПАТ "ВТБ Банк" ПП "СВ" не було ліквідоване і іпотечний договір №178-Z/7 від 26.05.08 був чинним. Ухвала суду від 30.03.11 про визнання кредиторських вимог ПАТ "ВТБ Банк" також є чинною з моменту її винесення, отже, як уже зазначалося, при винесенні оскаржуваної ухвали від 27.05.15 про затвердження реєстру вимог конкурсних кредиторів ПП "ЛСВ "Моноліт" у господарського суду Харківської області були відсутні підстави для невключення до вказаного реєстру кредиторських вимог ПАТ "ВТБ Банк".

Стосовно наведених апелянтом та розпорядником майна боржника аргументів, із посиланням на ч.1 ст.593, ст.609 ЦК України, ст.17 Закону України "Про іпотеку", щодо фактичного припинення зобов'язань ПП "ЛСВ "Моноліт" перед ПАТ "ВТБ Банк", колегія суддів зазначає наступне.

Нормами Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.13, не було визначено можливості та порядку внесення змін до затвердженого судом реєстру вимог кредиторів, а у ч.2 ст.25 даного Закону в нині чинній редакції встановлено, що внесення змін до затвердженого господарським судом реєстру вимог кредиторів здійснюється виключно за наслідками перегляду ухвали господарського суду в апеляційному та касаційному порядку або за нововиявленими обставинами, а також у разі правонаступництва.

Тому, як уже зазначалося, при винесенні оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд повинен був включити до загального реєстру кредиторів вимоги ПАТ "ВТБ Банк", раніше визнані судом.

Разом з тим, вищенаведені обставини, на які посилаються апелянт та розпорядник майна, стверджуючи про припинення зобов'язань ПП "ЛСВ "Моноліт" перед ПАТ "ВТБ Банк", можуть бути враховані арбітражним керуючим в ході подальшого розгляду даної справи про банкрутство відповідно до ч.9 ст.13 Закону про банкрутство, якою визначено, що розпорядник майна зобов'язаний вести реєстр вимог кредиторів у встановленому порядку. Також, після переходу до ліквідаційної процедури, питання щодо припинення зобов'язань ПП "ЛСВ "Моноліт" перед ПАТ "ВТБ Банк" може бути розглянуто та враховано під час продажу майна банкрута та погашення зобов'язань перед кредиторами.

Розгляд грошових вимог кредиторів у ліквідаційній процедурі здійснюється господарським судом в тому ж порядку, що і грошових вимог, заявлених на підставі статті 23 Закону. За результатами розгляду грошових вимог кредиторів господарський суд заново затверджує реєстр вимог кредиторів (з урахуванням визнаних конкурсних вимог) та зобов'язує ліквідатора сформувати представницькі органи кредиторів (збори кредиторів та комітет кредиторів) у порядку, передбаченому статтею 26 Закону. Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у п.29 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.13 N 01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI) ".

Отже, враховуючи, що доводи, наведені боржником в апеляційній скарзі та розпорядником майна боржника в ході апеляційного провадження, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваній ухвалі, та не можуть бути підставою для її скасування, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

З огляду на викладене, керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтями 105, 106 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПП "ЛСВ "Моноліт" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 27.05.15 (попереднє засідання) у справі № Б-39/125-10 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 21.12.15

Головуючий суддя Фоміна В. О.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Шевель О. В.