РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2015Справа №910/24147/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "Інтерфакс-Україна"

про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1;

від відповідача: не зявились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практикер Україна" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "Інтерфакс-Україна" (далі-відповідач) про:

1) визнання недостовірною інформації відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна", поширену на сайті «http://interfax.com.ua», за посиланням http://interfax.com.ua /news/general/283308.html, а саме:

- «СБУ усматривает возможное финансирование терроризма в деятельности сети стройгипермаркетов Praktiker, совладелец сети причастность отрицает».

2) зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "Інтерфакс-Україна" не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати інформацію, вказану в попередньому пункті, у такий же спосіб, у який вона була поширена, шляхом опублікування спростування на Інтернет-сайті http://interfax.com.ua інформацію наступного змісту:

- «СПРОСТУВАННЯ. Шановні користувачі!

Звертаємо Вашу увагу на те, що інформацію, поширену 11.08.2015 о 20:54 на сайті Інформаційного агентства «Інтерфакс - Україна» в статті під назвою «СБУ усматривает возможное финансирование терроризма в деятельности сети стройгипермаркетов Praktiker, совладелец сети причастность отрицает», яка містила твердження щодо фінансування тероризму посадовими особами компанії Praktiker, сайт Інформаційного агентства «Інтерфакс - Україна» визнає недостовірною та такою, що підлягає спростуванню.

3) зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Інтерфакс - Україна» не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, опублікувати на сайті повний текст судового рішення за даним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відомості, поширені на сайті http://interfax.com.ua щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практикер Україна", є спотвореними, неправдивими, зокрема дискредитують позивача, як субєкта господарювання, завдаючи шкоди його діловій репутації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2015 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 12.10.2015 за участю представників сторін, яких зобовязано надати суду певні документи.

Розгляд справи відкладався у порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 05.11.2015 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки відповідач розмістив на своєму сайті статтю, зміст якої відтворює повідомлення позивача, яке було публічно проголошено на прес-конференції, що відбулась 11.08.2015 в прес-центрі інформаційного агентства УНІАН.

У судовому засіданні 05.11.2015 оголошувалась перерва до 07.12.2015.

07.12.2015 судове засідання не відбулося у звязку із проходженням суддею Бондарчук В.В. щорічної підготовки у Національній школі суддів України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 судове засідання призначено на 21.12.2015 за участю представників сторін.

У даному судовому засіданні представник позивача надав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить суд прийняти до спростування лише назву статті, поширеної на сайті «http://interfax.com.ua» за посиланням http://interfax.com.ua /news/general/283308.html, в такій редакції:

- «СБУ усматривает возможное финансирование терроризма в деятельности сети стройгипермаркетов Praktiker».

Розглянувши подану позивачем заяву про уточнення позовних вимог, яка фактично є заявою про зменшення розміру позовних вимог, суд відзначає наступне.

Частиною 4 ст. 22 ГПК України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи наведене, суд визнає подану заяву такою, що відповідає вимогам ст. 22 ГПК України у звязку з чим приймає її до розгляду.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, однак про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 21.12.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.08.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "Інтерфакс-Україна" у мережі Інтернет на офіційному сайті «http://interfax.com.ua», за посиланням http://interfax.com.ua/news/general/283308.html було розміщено статтю під назвою:

- «СБУ усматривает возможное финансирование терроризма в деятельности сети стройгипермаркетов Praktiker, совладелец сети причастность отрицает».

Як зазначає позивач, поширена інформація є недостовірною та такою, що порушує права позивача на недоторканість ділової репутації, оскільки порушує особисті немайнові права останнього, що виражається у негативному упередженому ставленні до нього з боку осіб, які переглянули розміщену статтю у мережі Інтернет, оскільки висвітленими відомостями відповідач охарактеризував посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна", як осіб, що підозрюються у скоєнні злочину.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 94 Цивільного кодексу України, юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

У ст. 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією розуміється будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Як визначено статтею 5 Закону України «Про інформацію», кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною 1 статті 7 України «Про інформацію» визначено, що право на інформацію охороняється законом.

Згідно частини 2 наведеної статті, ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Разом з тим, статтею 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 91 ЦК України, юридична особа здатна мати такі ж права та обовязки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Згідно зі ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім'я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Частиною 1 статті 94 ЦК України передбачено право юридичної особи на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 ЦК України.

У п. 8 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2007 № 01-8/184 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію" зазначено, що за змістом приписів ст. 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, передбачене ст. 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого субєкта (підприємця).

Таким чином, юридична особа, так само як і фізична особа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації відповідно до ст. ч. 1 ст. 277 ЦК України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до ч. 1 ст. 299 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України вважається, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною.

Згідно ч. 5 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно ст. 34 ГК України, дискредитацією субєкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, повязаних із особою чи діяльністю субєкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації субєкта господарювання.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Згідно ч. 6 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

У п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Як встановлено судом вище, відповідачем у мережі Інтернет на офіційному сайті «http://interfax.com.ua», за посиланням http://interfax.com.ua/news/general/283308.html було розміщено статтю під назвою :

- «СБУ усматривает возможное финансирование терроризма в деятельности сети стройгипермаркетов Praktiker, совладелец сети причастность отрицает».

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

На підтвердження того, що поширена відповідачем інформація є недостовірною позивач зазначає, що 11.08.2015 в Інформаційному агентстві «УНІАН» відбулася прес-конференція Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Практікер Україна» ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3 та інших посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Практікер Україна», які на даній прес-конференції проінформували суспільство про ситуацію, яка виникла навколо діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер України» та його співробітників, було викладено інформацію щодо діяльності компанії та інформацію щодо перевірки Службою безпеки України відносно причетності компанії та деяких з співробітників до співпраці з незаконними угрупуваннями так званої «Донецької народної республіки».

Так, ОСОБА_4 повідомлено, що його 05.08.2015 було доставлено до приміщення Служби Безпеки України для дачі пояснень щодо діяльності магазину під вивіскою «Практікер» у м. Макіївка Донецької області. ОСОБА_2 проінформував співробітників даного правоохоронного органу, що станом на даний час Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Практікер Україна» немає жодного відношення до магазину в м. Макіївка з кінця 2014, коли з даного магазину позивачем було вивезено близько 70 % товарів та матеріальних цінностей.

Також позивач зазначає, що співробітники Служби безпеки України оголосили ОСОБА_2 документ під назвою «Офіційне застереження про неприпустимість протиправної поведінки», в якому роз'яснено про те, що в його діях та діях керівництва Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Практікер Україна» вбачаються ознаки діяльності, що за певних обставин можуть призвести до скоєння правопорушення передбаченого ст. 258-5 Кримінального кодексу України

Разом з тим, позивач зазначає, що станом на даний час ані ОСОБА_5, ані жодному співробітнику Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна» не було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 258-5 Кримінального кодексу України - фінансування тероризму, у звязку з чим вважає, що розміщена відповідачем у мережі Інтернет на веб-сайті «http://interfax.com.ua», за посиланням http://interfax.com.ua/news/general/283308.html стаття є такою, що підлягає визнанню недостовірною, в частині: «СБУ усматривает возможное финансирование терроризма в деятельности сети стройгипермаркетов Praktiker».

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформаційні агентства», інформаційними агентствами згідно з цим Законом є зареєстровані як юридичні особи суб'єкти інформаційної діяльності, що діють з метою надання інформаційних послуг.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "Інтерфакс-Україна" є інформаційним агентством, яке діє на підставі статуту, затвердженого загальними зборами учасників, протокол № 7 від 07.12.2012 та Закону України «Про інформаційні агентства».

Статтею 34 Закону України «Про інформаційні агентства» передбачено, що відповідальність за порушення цього Закону несуть суб'єкти діяльності інформаційних агентств та інші особи, винні у:

2) незаконному використанні чи вилученні продукції інформаційного агентства;

3) порушенні прав та зловживанні правами журналіста чи спеціаліста в галузі комунікації, встановлених статтями 21 та 22 цього Закону та статтею 26 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні";

4) порушенні положень частини третьої статті 2 цього Закону;

5) одержанні свідоцтва про державну реєстрацію інформаційного агентства незаконним шляхом;

6) незаконному випуску та розповсюдженні продукції інформаційного агентства без його державної реєстрації або після припинення його діяльності, а також в ухиленні від перереєстрації;

7) неповному опублікуванні передбачених законодавством вихідних даних;

8) порушенні права вимоги щодо спростування та порядку його розповсюдження, передбачених статтею 33 цього Закону;

9) порушеннях використання засобів комунікації, передбачених чинним законодавством України.

Особи, винні у порушенні цього Закону, притягаються до дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності згідно з чинним законодавством України.

У процесі провадження у справі судом здійснено дослідження наданих доказів, зокрема, відеозапису прес-конференції, яка відбулася 11.08.2015 в Інформаційному агентстві «УНІАН», за участю генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Практікер Україна» ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3 та інших посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Практікер Україна», з приводу чого судом встановлено наступне.

Так, проаналізувавши відеозапис прес-конференції та розміщену відповідачем статтю, суд дійшов висновку, що відповідачем розміщено на власному сайті статтю, зміст якої відтворює повідомлення позивача, що було публічно проголошене на прес-конференції, яка відбулась 11.08.2015 в прес-центрі інформаційного агентства «УНІАН».

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про інформаційні агентства», інформаційне агентство, суб'єкти діяльності інформаційних агентств не несуть відповідальності за розповсюдження інформації, яка не відповідає дійсності, принижує честь і гідність громадян та організацій, порушує їх права і законні інтереси або являє собою зловживання свободою діяльності інформаційних агентств і правами журналіста, якщо ця інформація:

1) одержана від інших інформаційних агентств або засобів масової інформації і є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих цими агентствами чи засобами масової інформації, якщо вони були спростовані відповідно до статті 33 цього Закону;

2) міститься у відповіді на запит на інформацію, поданий відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", або у відповіді на звернення, подане відповідно до Закону України "Про звернення громадян";

3) є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб;

4) є результатом внесення змін, скорочень чи редагування продукції інформаційних агентств, здійснених без їх відома розповсюджувачем чи споживачем інформації;

5) законом передбачено звільнення або непритягнення до відповідальності за такі дії.

Таким чином, в силу приписів п. 3 ст. 35 Закону України «Про інформаційні агентства» відсутні підстави для відповідальності Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "Інтерфакс-Україна".

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи наявне офіційне застереження про неприпустимість протиправної поведінки, складеного співробітниками департаменту захисту національної державності Служби безпеки України в особі капітана ОСОБА_6, та старшого лейтенанта ОСОБА_7, оголошене ОСОБА_4 як директору Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер -Україна» застереження, у звязку з тим, що в його діях вбачаються окремі ознаки діяльності, що за певних обставин може призвести до скоєння правопорушення, передбаченого ст. 258-5 Кримінального кодексу (фінансування тероризму).

Зокрема, листом-відповіддю Служби безпеки України від 19.08.2015 №10/3/Т-9-п/122, наданого кореспонденту відповідача, підтверджено факт винесення офіційного застереження директору ТОВ «Торговий дім «Практікер Україна» та вказано підстави, а саме: «отримана у законному порядку інформація щодо його можливої причетності до фінансування та надання іншої матеріальної допомоги незаконним збройним формуванням «ДНР».

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: - поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; - поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; - поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; - поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Таким чином, суд приходить до висновку, що інформація розміщена Товариством з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "Інтерфакс-Україна" у мережі Інтернет на офіційному сайті «http://interfax.com.ua», за посиланням http://interfax.com.ua/news/general/283308.html під назвою: «СБУ усматривает возможное финансирование терроризма в деятельности сети стройгипермаркетов Praktiker» є такою, що повністю відтворює повідомлення позивача, яке було публічно проголошене останнім на прес - конференції, що відбулась 11.08.2015 в прес-центрі інформаційного агентства «УНІАН».

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 24.12.2015.

Суддя Бондарчук В.В.