ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2015 р. Справа № 921/809/15-г/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Гнатюк Г.М.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (надалі ПАТ НАК Нафтогаз України), за вих. № 14/2-1041 від 05.11.2015р. (вх. № ЛАГС 01-05/5512/15 від 26.11.2015р.)

на рішення господарського суду Тернопільської області від 12.10.2015р.

у справі № 921/809/15-г/16

за позовом: ПАТ НАК Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: публічного акціонерного товариства "Тернопільгаз" (надалі ПАТ "Тернопільгаз"), м. Тернопіль

про стягнення 1971,05 грн. інфляційних втрат, 21661,33 грн. 3% річних 108306,68 грн. пені.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу від сторін не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 12.10.2015р. у справі № 921/809/15-г/16 (суддя Хома С.О.) позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Тернопільгаз" на користь ПАТ НАК "Нафтогаз України" 50 516,09 грн. пені (50% від 101 032,18 грн.), 2 0261,80 грн. 3% річних, 1 971,05 грн. - суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, 2 465,30 грн. судового збору в повернення сплачених судових витрат. В решті позову відмовлено.

Приймаючи рішення місцевий господарський суд виходив з того, що факт прострочки оплати заборгованості підтверджується матеріалами справи, тому на підставі ст. 625 ЦК України та п. 7.2 договору № 05/2012-ВТВ стягнув з відповідача на користь позивача 2 0261,80 грн. 3% річних, 1 971,05 грн. інфляційних втрат та пеню в розмірі 50 516,09 грн. Зменшуючи на 50 % заявлений до стягнення розмір пені, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ "Тернопільгаз" перебуває у скрутному матеріальному становищі, примусове стягнення штрафних санкцій спричинить вилучення з господарського обороту ПАТ "Тернопільгаз" грошових коштів, що позбавить можливості проводити розрахунки за поставлений природний газ у поточному році, здійснення робіт по забезпеченню безаварійного та безперебійного газопостачання, підтримці газорозподільної мережі у працездатному стані.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПАТ НАК Нафтогаз України подало апеляційну скаргу, в якій рішення суду першої інстанції вважає прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження усіх істотних обставин справи, просить його скасувати в частині зменшення розміру пені, в цій частині прийняти нове рішення, яким задовольниити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що судом при зменшені розміру неустойки, не було враховано інтереси позивача, не було зясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням відповідачем зобовязання, а також не було оцінено розміру таких збитків.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 26.11.2015р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_2, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 30.11.2015р. поновлено строк на апеляційне оскарження, прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 17.12.2015р.

Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідач на електронну адресу суду надіслав клопотання за вих. № 01/1901 від 17.12.2015р. (зареєстроване в канцелярії суду за вх. № 01-04/8157/15 від 17.12.2015р.), у якому просить відкласти розгляд справи на іншу дату, у звязку з неможливістю забезпечити участі уповноваженого представника.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З огляду на викладене, суд відхиляє клопотання про відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, без участі повноважного представника відповідача.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

30.03.2012р. між ПАТ НАК Нафтогаз України (надалі продавець), з однієї сторони, та ПАТ "Тернопільгаз" (надалі покупець), з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 05/2012-ВТВ (а.с. 11-17), у відповідності до п. 1.1. якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2012 році природний газ (надалі газ), а покупець зобов'язується прийняти і оплатити газ на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 р. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробничо-технічних витрат та нормованих втрат покупця.

Продавець передає покупцеві у період з 01.02.2012р. по 31.12.2012р. газ в обсязі до 32 162,285 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м). Обсяг газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку. (п.п. 2.1, 2.2 договору № 05/2012-ВТВ).

Пунктом 3.6 договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

У відповідності до п.5.2 договору ціна за 1000 куб. м природного газу на момент укладення договору становить 3 509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%; податок на додану вартість за ставкою 0%.

До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами 10 грн., крім того ПДВ 20% - 2 грн.

До сплати ціна за 1000 куб м. природного газу 3 589,18 грн., крім того ПДВ до тарифу на транспортування природного газу магістральними трубопроводами 2 грн., всього з ПДВ 3591,18 грн.

Ціна договору (сума договору) складається із сум вартості місячних поставок газу за цим договором та на дату його укладання становить 115 436 230,08 грн., крім того ПДВ до тарифу на транспортування природного газу магістральними трубопроводами 64 324,57 грн., всього з ПДВ 115 500 554,65 грн. (п.5.4 договору № 05/2012-ВТВ).

Згідно п.6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 договору.

Пунктом 6.2 договору встановлено, що оплата за газ здійснюється з поточного рахунка покупця на поточний рахунок продавця та зараховується як оплата за газ. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п.11.1 договору № 05/2012-ВТВ, даний договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, але не раніше ніж через 14 днів (п'ять робочих днів у разі застосування процедури закупівлі з підстав, визначених пунктом 3 частини другої статті 39 Закону України "Про здійснення державних закупівель") з дня опублікування у державному офіційному друкованому виданні з питань державних закупівель повідомлення про акцепт пропозиції за результатами застосування процедури закупівлі в одного учасника та поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.02.2012р. і діє у частині поставки газу до 31.12.2012р. включно, а у частині розрахунків до їх повного здійснення.

Також між сторонами до договору на купівлю-продаж природного газу № 05/2012-ВТВ від 30.03.2012 року було укладено: додаткову угоду № 1 від 31.05.2012р., згідно якої сторони дійшли згоди викласти п. 2.1 "кількість та якість газу" у новій редакції, а також викласти з 01.05.2012р. пункти 5.2 та 5.4 р "ціна газу" у новій редакції.

06.07.2012 р. сторони уклали додаткову угоду № 2, згідно якої дійшли згоди викласти п. 2.1 "кількість та якість газу" у новій редакції, а також викласти з 01.07.2012 р. пункти 5.2 та 5.4 "ціна газу" у новій редакції.

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв в період з березня 2012 року по липень 2012 року 4 878,253 тис. куб. м. природного газу на загальну суму 17 939 441,88 грн., що підтверджується актами приймання передачі від 31.03.2012р., від 30.04.2012р., від 31.05.2012р., від 30.06.2012р., від 31.07.2012р. підписаними та скріпленими печатками сторін (а.с. 22-26).

Проте, в порушення зобовязань відповідно до укладеного між сторонами договору відповідач неналежним чином здійснював оплату за спожиту енергію, оплачуючи надані послуги з порушенням термінів.

Враховуючи порушення відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати за отримані послуги, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 108 306,68 грн., 2 0261,80 грн. 3% річних, 1 971,05 грн. - суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу положень статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Наявними в матеріалах справи розрахунками позивача підтверджується прострочення виконання зобов'язання відповідачем.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи положення наведеної норми права, слід відзначити, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання згідно договору було виконано несвоєчасно.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційний втрат, заявлена на підставі ст. 625 ЦК України, відповідає вимогам законодавства.

Відповідно до п.п. 3.1, 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р. інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З урахуванням того факту, що в даному випадку має місце прострочення виконання відповідачем договірного зобов'язання, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про правомірність позовних вимог в частині стягнення інфляційних та відсотків річних за визначений позивачем період прострочення.

При цьому, перевіривши відповідні розрахунки, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо їх правильності, відповідності фактичним обставинам, умовам договору та нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги про стягнення 2 0261,80 грн. - 3 % річних та 1 971,05 грн. суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення.

З'ясовуючи питання про наявність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 108 306,68., колегія суддів зазначає наступне.

Перевіривши перерахунок суми пені згідно подвійної облікової ставки Національного банку України (по кожному акту приймання-передачі природного газу окремо) та з врахуванням п.1.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення, зокрема, пені), колегія суддів погоджується з результатами здійсненого перерахунку судом першої інстанції, і зазначає, що заборгованість по пені становить 101032,18 грн. пені.

Пунктом 7.2 договору на купівлю-продажу природного газу № 05/2012-ВТВ від 30.03.2012р. сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов пунктів 6.1. 6.2 цього договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов'язання боржник на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити неустойку (штраф, пеню).

Законом України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22.11.1996 р. передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність заявлених вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 101 032,18 грн. пені

Згідно ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкції. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 2 ст. 233 ГК України передбачено, що якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з врахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з п.3.17.4 Постанови Пленум Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Разом з тим, вказана процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки, а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав, їх розмір не може бути зменшено судом.

Слід зазначити, що законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом за власним переконанням.

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України та ч.ч.1-2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Як зазначалося вище, згідно укладеного між сторонами договору на купівлю-продаж природного газу № 05/2012-ВТВ, газ що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробничо-технічних витрат та нормованих втрат покупця.

Відповідно до статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності). Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "Тернопільгаз" перебуває у скрутному матеріальному становищі, що зумовлене тим, що відповідач не є комерційною організацією, з 1.07.2015р. товариство не здійснює діяльність з постачання природного газу; єдиною статтею доходу станом на сьогоднішній день є розподіл (транспортування) природного газу, що не дає в повній мірі забезпечити належний рівень обслуговування газопроводів та газоспоживаючого обладнання з метою забезпечення безаварійного газопостачання, також здійснити оплату штрафних санкцій, відсотків. Як вбачається зі Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за І півріччя 2015р. ПАТ "Тернопільгаз" зазначено збиток за звітний період у розмірі 16928 тис. грн. Постановою державного виконавця від 24.07.2015р. при примусовому виконанні наказу №921/185/13-г виданий 18.06.2013 господарським судом Тернопільської області, накладено арешт на кошти ПАТ "Тернопільгаз" на рахунках у фінансових установах в межах суми 1826842,77 грн. При зазначених обставинах, примусове стягнення штрафних санкцій (пені) спричинить вилучення з господарського обороту ПАТ "Тернопільгаз" грошових коштів, що позбавить можливості проводити розрахунки за поставлений природний газ у поточному році, здійснення робіт по забезпеченню безаварійного та безперебійного газопостачання, підтримці газорозподільної мережі у працездатному стані. Крім того, враховуючи виконання зобовязання боржником повного погашення суми основного боргу, судом першої інстанції на підставі п. 3 ст. 83 ГПК України зменшено розмір пеню на 50% відсотків та задоволено її в розмірі 50 516,09 грн.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку судом дотриманий баланс інтересів сторін та правомірно зменшено розмір неустойки на 50 %. До того ж, як необхідність використання права на зменшення неустойки, так і розмір, до якого вона підлягає зменшенню закон (ст. 83 ГПК України, ст. 233 ГК України) відносить на розсуд суду. Відтак, даний висновок місцевого господарського суду щодо зменшення розміру неустойки є обґрунтованим та правомірним.

При цьому, доводи скаржника про необґрунтоване зменшення судом першої інстанції розміру пені є такими, що не можуть бути прийнятті до уваги колегією суддів, оскільки судом першої інстанції, при вирішенні даного питання було досліджено ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні та інші фактори, які вплинули на можливість своєчасної оплати відповідачем вартості поставленого газу.

Разом з тим, позивач є субєктом господарювання державної форми власності, його господарська діяльність проводиться із застосуванням державою такого інструменту, як відшкодування різниці в тарифах. Позивач отримує фінансову підтримку від держави у вигляді облігацій внутрішньої державної позики в обмін на емісію нових акцій позивача. Також державою застосовується ряд інших заходів для покращення фінансового стану позивача.

Відтак, твердження скаржника про те, що судом не взято до уваги матеріальне становища позивача, про що свідчать звіти про фінансові результати за 2014р., на які посилається позивач, не підтверджують того факту, що зменшення розміру пені призведе до погіршення фінансового стану ПАТ "НАК "Нафтогаз України" чи ускладнить процес здійснення ним господарської діяльності.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеній нормі права, не подано доказів, які спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Тернопільської області від 12.10.2015р. у справі № 921/809/15-г/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Тернопільської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Гнатюк Г.М.

ОСОБА_1