РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року Справа №925/1085/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дужич С.П.

судді Мамченко Ю.А. ,

судді Демянчук Ю.Г.

при секретарі Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Уманьавтодор" на рішення господарського суду Вінницької області від 10 вересня 2015 року у справі №925/1085/15 (суддя Банасько О.О.)

за позовом Приватного підприємства "Автомагістраль"

до ОСОБА_1 акціонерного товариства "Уманьавтодор"

про стягнення 2910495,58 грн. за Договором субпідряду №28 від 30.08.2012 р.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2015 року, рішенням господарського суду Вінницької області було частково задоволено позов ПП "Автомагістраль" до ПАТ "Уманьавтодор" про стягнення 2 910 495,58 грн. за Договором субпідряду №28 від 30 серпня 2012 року та стягнуто з відповідача на користь позивача 151 213,85 грн. - 3% річних, 2 759 257,11 грн. - інфляційних втрат, 58 209,42 грн. - судового збору і відмовлено в стягненні 24,62 грн. - 3% річних, а також повернуто позивачу судовий збір в розмірі 00,01 грн.

Відповідач, у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати частково та прийняти нове, яким відмовити ПП "Автомагістраль" у задоволенні позову в частині стягнення 608 186,83 - штрафних санкцій, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, оскільки суд стягнув з відповідача інфляційні втрати та 3% річних за період з 29 квітня 2014 року по 15 червня 2015 року, розраховуючи їх від суми заборгованості, визначеної постановою Київського апеляційного господарського суду від 05 листопада 2014 року, тобто від 4 508 315,06 грн., не врахувавши, що відповідач 03 квітня 2015 року сплатив частину боргу в сумі 299 534,40 грн.

Також, вважає, що розрахунок інфляційних втрат та 3% річних повинен проводитися виходячи із суми, на яку було накладено арешт в межах виконавчого провадження, тобто від 3 393 691,13 грн. і за період з 29 квітня 2014 року по 15 червня 2015 року сума інфляційних втрат становить 2 187 084,59 грн., а 3% річних - 115 199,54 грн. (всього 2 302 284,13 грн.).

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає дане рішення таким, що прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки обрахування суми, з якої проведено нарахування 3% та інфляційних втрат, здійснено з врахування оплати частини боргу 03 квітня 2015 року і відповідно зменшення суми боргу у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог за заявою позивача від 01 липня 2015 року, а до відділу ДВС ПП "Автомагістраль" звернулося вже після зарахування однорідних зустрічних вимог.

01 грудня 2015 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її розгляд на 17 грудня 2015 року.

17 грудня 2015 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду розгляд апеляційної скарги було відкладено на 23 грудня 2015 року.

22 грудня 2015 року, розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Саврія В.А. було внесено зміни до складу колегії суддів та визначено її у складі: ОСОБА_2 - головуючий, ОСОБА_3, ОСОБА_4

22 грудня 2015 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу було прийнято до провадження новою колегією суддів та залишено її розгляд 23 грудня 2015 року.

Представники сторін у судове засідання не з'явились, хоча і були завчасно повідомлені про час і місце судового розгляду, на що вказують повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень. Заяв про відкладення судового засідання не надходило.

Враховуючи вимоги ст.ст. 101, 102 ГПК України про межі та строки перегляду справи в апеляційній інстанції, а також те, що сторони по справі належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності представників сторін.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила що:

30 серпня 2012 року, між ПП "Автомагістраль", та ВАТ "Уманьавтодор", як субпідрядником, яке в подальшому перетворено у ПАТ "Уманьавтодор", як підрядником, було укладено Договір субпідряду №28 на виконання робіт з будівництва автомобільної дороги від вул. ОСОБА_5 (житловий масив Ново-Біличі м. Київ) до житлового масиву Романівка (м. Ірпінь), що суміщається з автомобільною дорогою загального користування Р-30 Під'їзд до м. Ірпеня (залишки робіт та додаткові роботи) (надалі - Договір субпідряду №28), згідно умов якого позивач зобов'язується до грудня 2013 року виконати роботи з будівництва автомобільної дороги від вул. ОСОБА_5 (житловий масив Ново-Біличі м. Київ) до житлового масиву Романівка (м. Ірпінь), що суміщається з автомобільною дорогою загального користування Р-30 Під'їзд до м. Ірпеня (залишки робіт та додаткові роботи), а відповідач - прийняти і оплатити такі роботи. (т.1, а.с.24-29)

02 і 04 січня 2013 року, між сторонами було укладено Додаткові угоди №1 та №2, відповідно, до Договору субпідряду №28. (а.с.30-31, т.1).

Згідно із п.п.4.1, 4.2 Договору субпідряду №28, розрахунки проводяться після підписання сторонами акту прийняття виконаних підрядних робіт (форми КБ-2в) та довідки про вартість виконаних підрядних робіт (форми КБ-3), які складаються позивачем і подаються для підписання відповідачу; прийняття актів обсягів робіт відповідачем буде здійснюватись в межах доведеного ліміту на поточний період; відповідач здійснює щомісячні та проміжні платежі за виконані роботи на підставі документів, визначених п.4.1, підписаних повноваженими представниками сторін в межах надходження коштів від замовника.

Відповідно до п.6.1.2 Договору субпідряду №28, відповідач зобов'язаний приймати виконані роботи згідно із актом прийняття виконаних підрядних робіт (ф. Кб-2в) та довідки про вартість виконаних підрядних робіт (ф. КБ-3), підписаних позивачем.

На виконання Договору субпідряду №28, позивачем було виконано роботи, що підтверджується складеними актами приймання виконаних будівельних робіт типова форма КБ-2в за грудень 2012 року: на суму 65 296,80 грн., на суму 4 254 319,20 грн., на суму 234 237,60 грн.

24 грудня 2012 року, позивач, листом №616, просив відповідача прийняти акти виконаних робіт (ф. Кб-2в) та довідки про вартість виконаних підрядних робіт (ф. КБ-3) на загальну суму 4752723,60 грн., або, в разі неприйняття, надати мотивовану відповідь; перевірити акти виконаних робіт протягом 5-ти днів та надати відповідь.

28 грудня 2012 року, відповідач, у листі №5678, повідомив позивача, що не має можливості підписати надіслані акти виконаних робіт, у зв'язку із відсутністю фінансування по об'єкту будівництва.

21 липня 2014 року, рішенням господарського суду Черкаської області було задоволено позов ПП "Автомагістраль" до ВАТ "Уманьавтодор" у справі №925/769/14 про стягнення 5 207 300,39 грн. за Договором субпідряду №28 від 30 серпня 2012 року та стягнуто з відповідача на користь позивача 4 553 853,60 грн. - основної заборгованості, 169 178,77 грн. - 3% річних, 150 277,17 грн. - інфляційних втрат і 333 990,85 - пені.

05 листопада 2014 року, постановою Київського апеляційного господарського суду було частково скасовано рішення господарського суду Черкаської області від 21 липня 2014 року і прийнято нове рішення про часткове задоволення позову із проведенням власного розрахунку пені, 3% річних, інфляційних втрат та стягнуто з відповідача на користь позивача 4 508 315,06 грн. - основної заборгованості та, за період з 01 лютого 2013 року по 28 квітня 2014 року, 330 650,95 грн. - пені, 148 774,40 грн. - інфляційних втрат, 167 486,99 грн. - 3% річних і 72 349,20 грн. - судового збору, а в решті позову відмовлено. (т.1 а.с.15-21)

18 листопада 2014 року, на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду у справі №925/769/14 видано відповідний наказ (т.1 а.с.22)

03 квітня 2015 року, відповідачем було проведено часткове погашення заборгованості за вказаним вище договором на суму 299 534,40 грн. (банківська виписка де в графі "Призначення платежу" вказано "за вик. підряд. робіт, по рах. №17 від 02 квітня 15р, зг. дог №28 від 30 серпня 12р та Пост. Київськ. апеляц. суду від 05 листопада 14р. по справі №925/769/14"). (т.1 а.с.23)

01 липня 2015 року позивачем надіслано на адресу відповідача заяву про зарахування зустрічних вимог на суму 1 534 351,07 грн. (т.1 а.с.90)

09 липня 2015 року, позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області із заявою №531 про відкриття виконавчого провадження, в якому, посилаючись на погашення боргу відповідачем 03 квітня 2015 року на суму 299 534,40 грн. та проведення зарахування зустрічних однорідних вимог 01 липня 2015 року на суму 1 534 351,07 грн., просив прийняти до виконання наказ господарського суду Черкаської області від 18 листопада 2014 року №925/769/14 та здійснити заходи щодо виконання вказаного вище наказу на залишок заборгованості в сумі 3 393 691,13 грн. (т.1 а.с.91-92)

13 липня 2015 року, постановою Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області було відрито виконавче провадження з виконання даного наказу господарського суду Черкаської області, в рамках якого 13 серпня 2015 року постановою накладено арешт на кошти, що на рахунках боржника у межах суми 3 393 691,13 грн. (т.1 а.с.82-83, 85-87)

01 липня 2015 року, ПП "Автомагістраль" звернулось до господарського суду Черкаської області з позовом до ПАТ "Уманьавтодор" про стягнення 2 910 495,58 грн. за Договором субпідряду №28 від 30 серпня 2012 року, у якому нараховано до стягнення з відповідача за прострочення сплати боргу в сумі 2 910 495,58 грн., 151 238,47 грн. - 3% річних, за період з 29 квітня 2014 року по 15 червня 2015 року, та 2 759 257,11 грн. - інфляційних втрат, за період з 01 квітня 2014 року по 31 травня 2015 року. (т.1 а.с.4-10)

14 липня 2015 року, ухвалою господарського суду Черкаської області матеріали господарської справи №925/1085/15, у відповідності до ст. ст. 15, 17 ГПК України, було надіслано за територіальною підсудністю до господарського суду Вінницької області, оскільки відповідач змінив реєстрацію на м. Вінниця. (т.1 а.с.58-59)

22 липня 2015 року, ухвалою господарського суду Вінницької області справу №925/1085/15 було прийнято до провадження та призначено у ній судове засідання на 10 вересня 2015 року. (т.1 а.с.65-66)

10 вересня 2015 року, рішенням господарського суду Вінницької області було частково задоволено позов ПП "Автомагістраль" до ПАТ "Уманьавтодор" про стягнення 2 910 495,58 грн. за Договором субпідряду №28 від 30 серпня 2012 року, і стягнуто з відповідача на користь позивача 151 213,85 грн. - 3% річних, , за період з 29 квітня 2014 року по 15 червня 2015 року, 2 759 257,11 грн. - інфляційних втрат, за період з 01 квітня 2014 року по 31 травня 2015 року, 58 209,42 грн. - судового збору і відмовлено в стягненні 24,62 грн. - 3% річних, повернуто ПП "Автомагістраль" судовий збір в розмірі 00,01 грн., сплачений платіжним дорученням №1726 від 22 червня 2015 року. (т.1 а.с.96-100)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом. Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути вимога про примусове виконання зобовязання та відшкодування збитків.

Приписами ст. 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст. 838 ЦК України, підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи; у цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

З матеріалів справи встановлено, що 30 серпня 2012 року, між ПП "Автомагістраль", як підрядником, та ВАТ "Уманьавтодор" (в подальшому ПАТ "Уманьавтодор"), як субпідрядником, укладено Договір субпідряду №28 на виконання робіт з будівництва автомобільної дороги від вул. ОСОБА_5 (житловий масив Ново-Біличі м. Київ) до житлового масиву Романівка (м. Ірпінь), що суміщається з автомобільною дорогою загального користування Р-30 Під'їзд до м.Ірпеня (залишки робіт та додаткові роботи), згідно умов якого позивач зобов'язується до грудня 2013 року виконати роботи з будівництва автомобільної дороги від вул. ОСОБА_5 (житловий масив Ново-Біличі м. Київ) до житлового масиву Романівка (м. Ірпінь), що суміщається з автомобільною дорогою загального користування Р-30 Під'їзд до м. Ірпеня (залишки робіт та додаткові роботи), а відповідач - прийняти і оплатити такі роботи. (а.с.24-29, т.1).

Факт виконання позивачем умов Договору субпідряду №28 від 30 серпня 2012 року та факт неналежного виконання відповідачем, взятих на себе за цим Договором зобовязань, встановлені рішенням господарського суду Черкаської області від 21 липня 2014 року та постановою Київського апеляційного господарського суду від 05 листопада 2014 року у справі №925/769/14 за позовом ПП "Автомагістраль" до ВАТ "Уманьавтодор" про стягнення 5 207 300,39 грн. за Договором субпідряду №28 від 30 серпня 2012 року. (т.1 а.с.15-21)

Згідно ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Даною постановою Київського апеляційного господарського суду, якою було частково скасовано рішення господарського суду Черкаської області від 21 липня 2014 року і прийнято нове рішення про часткове задоволення позову із проведенням власного розрахунку пені, 3% річних, інфляційних втрат та стягнуто з відповідача на користь позивача 4 508 315,06 грн. - основної заборгованості та, за період з 01 лютого 2013 року по 28 квітня 2014 року, 330 650,95 грн. - пені, за період з 01 лютого по 01 серпня 2013 року, 148 774,40 грн. - інфляційних втрат, 167 486,99 грн. - 3% річних, за період з з 01 лютого 2013 року по 28 квітня 2014 року, і 72 349,20 грн. - судового збору, а в решті позову відмовлено. (т.1 а.с.15-21)

Після прийнятої постанови Київським апеляційним господарським судом від 05 листопада 2014 року, відповідачем було проведено часткове погашення заборгованості за вказаним вище Договором субпідряду №28 від 30 серпня 2012 року: - 03 квітня 2015 року на суму 299 534,40 грн., та - 01 липня 2015 року зараховано зустрічні позовні вимоги на суму 1 534 351,07 грн. (т.1 а.с.23, 90) і таким чином основна сума боргу склала 3 393 691,13 грн.

У звязку з існуючою заборгованістю у 3 393 691,13 грн., позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області із заявою про відкриття виконавчого провадження та просив прийняти до виконання наказ господарського суду Черкаської області №925/769/14 від 18 листопада 2014 року та здійснити заходи щодо виконання вказаного вище наказу на залишок заборгованості в сумі 3 393 691,13 грн. і постановою Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного ТУЮ у Вінницькій області від 13 липня 2015 року було відрито виконавче провадження з виконання даного наказу. (т.1 а.с.82-83, 85-87, 91-92)

Згідно з приписами частини 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Тому, позивач 01 липня 2015 року звернулось до господарського суду Черкаської області з позовом до ПАТ "Уманьавтодор" про 3% річних та інфляційних втрат, за період з 29 квітня 2014 року по 15 червня 2015 року, та 2 759 257,11 грн. - інфляційних втрат, за період з 01 квітня 2014 року по 31 травня 2015 року, тобто за ті періоди які не охоплювались зазначеною вище постановою Київського апеляційного господарського суду. (т.1 а.с.4-10)

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін вказаного Договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, позивач вправі був звернутися до господарського суду з зазначеною позовною заявою.

Вказана правова позиція зазначена Верховним Судом України в постановах по справі №3-116гс11 від 14 листопада 2011 року, у справі №3-142гс11 від 23 січня 2012 року, яка в силу приписів ст. 11128 ГПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Пунктом 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року, також зазначено, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України сум.

Станом на день розгляду справи, відповідач не подав доказів погашення суми боргу, визначеного постановою Київського апеляційного господарського суду від 05 листопада 2014 року, тому господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних є правомірними та відповідають вимогам чинного законодавства.

Здійснивши перерахунок нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат (т.1 а.с.10), апеляційний господарський суд погоджується з місцевим господарським судом про законність та обґрунтованість вимог позову в частині стягнення з відповідача - 151 213,85 грн. - 3% річних, де 125 615,24 грн. нараховані за період з 29 квітня 2014 року по 02 квітня 2015 року виходячи з розміру основного боргу у 4 508 315,06 грн. та 25 598,61 грн. нараховані за період з 03 квітня 2015 року по 15 червня 2015 року виходячи з розміру основного боргу у 4 208 780,66 грн., після часткового погашення відповідачем боргу в розмірі 299 534,40 грн., та 2 759 257,11 грн. - інфляційних втрат, де 2 064 808,30 грн. нараховані за період з 01 квітня 2014 року по 31 березня 2015 року, а 694 448,81 грн. нараховані за період з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року з боргу у розмірі 4 208 780,66 грн., після часткового погашення відповідачем боргу в розмірі 299 534,40 грн. А також, погоджується з відмовою у стягненні 24,62 грн. - 3% річних помилково нарахованих позивачем через допущену помилку при розрахунку.

Посилання відповідача на те, що суд стягнув з відповідача інфляційні втрати та 3% річних за період з 29 квітня 2014 року по 15 червня 2015 року, розраховуючи їх від суми заборгованості, визначеної постановою Київського апеляційного господарського суду від 05 листопада 2014 року, тобто від 4 508 315,06 грн., не врахувавши, що відповідач 03 квітня 2015 року сплатив частину боргу у сумі 299 534,40 грн. та вважає, що розрахунок інфляційних втрат та 3% річних повинен проводитися виходячи із суми, на яку було накладено арешт в межах виконавчого провадження, тобто від 3 393 691,13 грн., колегією суддів оцінюється критично та відхиляються як безпідставні, оскільки оплата відповідачем коштів у розмірі 299 534,40 грн. була врахована як позивачем так місцевим господарським судом при проведенні нарахувань 3% річних та інфляційних. Також господарський суд в своїх розрахунках вірно виходив з фактичного розміру основного боргу, а не з розміру коштів на які було накладено арешт.

Інші заперечення відповідача, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 43 ГПК України із всебічним, повним та обєктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для скасування рішення господарського суду та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 49, 105 ГПК України, у зв'язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Вінницької області від 10.09.15 р. у справі №925/1085/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства "Уманьавтодор" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №925/1085/15 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Демянчук Ю.Г.