ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 р. Справа № 909/1154/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В., секретар судового засідання Манів-Головецька О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Енергомонтажвентиляція", вул. Центральна, будинок 14, корпус В, с. Матяші, Кам'янка-Бузький район, Львівська область, 80411

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Євроспецтехніка", вул. Незалежності, 4, оф. 415, м. Івано-Франківськ, 76018

про стягнення 56 648, 11 грн.,

за участю:

від позивача: представники не з'явилися.

від відповідача: ОСОБА_1 - представник, (довіреність б/н від 07.12.15)

ВСТАНОВИВ:

товариство з обмеженою відповідальністю "Енергомонтажвентиляція" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Євроспецтехніка" про стягнення 56648,11 грн., з яких: 38000 грн. - основний борг, 1168,11 грн. - 3% річних, 17 480 грн. - інфляційні втрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем обов"язку, щодо поставці товару чи поверненні передоплати.

Представник позивача надіслав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТзОВ "Енергомонтажвентиляція" вх. № 16469/15 від 26.10.15.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов вх.№19273/15 від 08.12.15. та зазначив, що зобов"язання ним не виконано з вини позивача, оскільки останній відмовляється від отримання товару. Розглянувши матеріали справи із врахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, заслухавши представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06 лютого 2014 року позивачем здійснено передоплату за щебінь в розмірі 40000,00 грн. згідно рахунку № СФ-0000001 від 06 лютого 2014 рок; даний факт підтверджується платіжним дорученням № 363 від 06 лютого 2014 року. В призначенні платежу зазначено: "оплата за щебінь зг. рах. № СФ-0000001 від 06.02.2014, в т.ч. ПДВ 20% 6666,67 грн."

При дослідженні зазначених вище доказів судом встановлений факт існування між сторонами правовідносин з поставки товару.

Відповідач прийняті на себе зобов"язання щодо поставки товару не виконав, отримані кошти не повернув.

З метою досудового врегулювання спору 10 вересня 2014 року, позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про поставку товару або повернення передоплати у розмірі 40000,00 грн. ТзОВ "Євроспецтехніка" отримало зазначену вище вимогу - 12 вересня 2014 року; докази отримання наявні в матеріалах справи.

12 вересня 2014 року відповідачем здійснено повернення коштів у розмірі 2000,00 грн. Даний факт підтверджується банківською випискою від 12 вересня 2014 року; в призначенні платежу зазначено: "повернення передоплати зг. рах. № СФ-0000001 від 06.02.2014, в т.ч. ПДВ 333,33 грн." Таким чином, своїми діями відповідач підтвердив факт укладення усного правочину та отримання передоплати. Щодо повернення решти передоплати в сумі 38000,00 грн., вимога залишена без відповіді та задоволення.

Згідно приписів ч.1 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 175 ГК України визначено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог статей 202, 204 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно частин першої та другої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності із частиною першою статті 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За своєю правовою природою угода, яка відбулася між позивачем та відповідачем є договором поставки.

Як передбачено ч.1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно приписів ч.2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно приписів ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Положеннями ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

На час прийняття рішення, передоплата за щебінь в розмірі 38000,00 грн. позивачу не повернута. Будь-яких інших доказів, які б свідчили про повернення передоплати або поставку щебеня на зазначену суму суду не подано. За наведених обставин та правових норм вимога про стягнення з відповідача 38000,00 грн. обґрунтована та підлягає задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних слід зазначити наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, зазначеною вище статтею передбачено можливість стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов"язання.

За своєю суттю обов"язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов"язання в розумінні статті 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 01.07.2015 у справі № 3-357гс15.

Згідно вимог ст. 111-28 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За наведених обставин та правових норм, суд відмовляє в стягненні з відповідача інфляційних втрат в сумі 17 480 грн. та 3% річних в сумі 1168,11 грн.

В контексті викладеного, позов підлягає до задоволення частково.

За змістом ст.49 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, судові витрати у справі слід покласти на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст. 124 Конституції України, ст.ст. 175, 179, 181, 193 ГК України, ст.ст. 11, 202, 204, 205, 530, 625, 639, 693, 712 ЦК України, керуючись ст.ст. 4-3, 33, 43, 49, ст. 82 -85, ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Енергомонтажвентиляція" до товариства з обмеженою відповідальністю "Євроспецтехніка" про стягнення 56648,11 грн., з яких: 38000 грн. - основний борг, 1168,11 грн. - 3% річних, 17480 грн. - інфляційні втрати задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Євроспецтехніка", вул. Незалежності, 4, оф. 415, м. Івано-Франківськ, 76018 (код 35765085) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Енергомонтажвентиляція", вул. Центральна, будинок 14, корпус В, с. Матяші, Кам'янка-Бузький район, Львівська область, 80411 (код 30648990) - 38000,00 (тридцять вісім тисяч гривень) заборгованості та 570,00 ( п"ятсот сімдесят гривень) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині позову про стягнення 3 % річних в сумі 1168,11 (одна тисяча сто шістдесят вісім гривень одинадцять копійок) та інфляційних втрат в сумі 17480,00 (сімнадцять тисяч чотириста вісімдесят гривень) відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.12.15

Суддя Максимів Т. В.