ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2015 р.Справа № 922/5686/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрім Мейкерс", м. Київ;
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків;
про стягнення 222.386,95 грн.
за участю представників:

позивача - не з"явився; відповідача - не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

09.10.2015р. позивач ТОВ Дрім Мейкерс звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача ФОП ОСОБА_1, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором поставки від 23.12.2013р. №12/13-1Ха. В обґрунтування позову позивач стверджує, що у період з 23.12.2013р. по 07.10.2015р. ним було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 595.580,69 грн. Частина товару на суму 173.414,00 грн. була оплачена відповідачем із простроченням строків оплати. Частина товару на суму 348.137,33 грн. була повернута позивачеві. Не оплаченою і не повернутою залишилася частина товару на суму 74.029,36 грн., поставлена за накладними: №13960 від 30.12.2014 р. на суму 9.673,92 грн., №11885 від 24.11.2014 р. на суму 2.714,06 грн., № 11858 від 24.11.2014р. на суму 42.833,26 грн., №10400 від 27.10.2014р. на суму 5.538,84 грн., №10399 від 27.10.2014р. на суму 7.519,49 грн., №10398 від 27.10.2014р. на суму 1.632,00 грн. та №10123 від 20.10.2014 р. на суму 4.117,79 грн. (всього за цією накладною поставлено товар на суму 8.357,82 грн., з яких 4.240,03 грн. оплачені)). Крім основної заборгованості із посиланням на частину другу статті 625 ЦК України та пункт 6.2. договору позивачем відповідачеві нараховані 81.611,52 грн. пені, 10.776,25 грн. 3% річних, 33.761,01 грн. інфляційних втрат та 22.208,81 грн. штрафу.

Правом на участь представника в судовому засіданні позивач ТОВ Дрім Мейкерс не скористався. Натомість позивач звернувся до суду з клопотанням від 11.12.2015 р. (вх. № 49876 від 14.12.2015 р.) в якому просить суд розглядати справу без участі представника позивача за наявними матеріалами. В цьому клопотанні позивач також вказує на те, що всі видаткові накладні, як підтверджують факт отримання товару відповідачем, у тому числі видаткові накладні №№ 18792, 2122, 4856, 5180, 7079, 7773 - підписані ФОП ОСОБА_1 особисто, на підтвердження чого суду разом з позовною заявою наданий підписаний обома сторонами ОСОБА_2 звірки за період з 01.04.2015 - 17.06.2015 р., який підтверджує усі проведені господарські операції між позивачем та відповідачем. Крім того, позивач зазначає, що поставлений товар за видатковими накладними №№ 18792, 2122, 4856, 5180, 7079, 7773, оплачений відповідачем, і твердження останнього про неналежність підпису відповідачу є хибним та спрямовані на введення суду в оману.

Відповідач ФОП ОСОБА_1 у судове засідання призначене на 16.12.2015р. не зявилася та свого представника не направила. Натомість 15.12.2015 р. звернулася до суду з клопотанням (вх. №50168) про відкладення розгляду справи, мотивованим її, відповідача, тимчасовою непрацездатністю.

Крім того, 15.12.2015р. представник відповідача ОСОБА_2 також звернувся до суду з клопотанням (вх. №50169), у якому просить відкласти розгляд справи, у звязку з необхідністю додаткового часу для підготовки правової позиції у справі та ознайомлення з її матеріалами.

Вирішуючи клопотання відповідача та його представника про відкладення розгляду справи, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст.77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Згідно пункту 3.9.2. постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. №18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В даному разі у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття законного і обґрунтованого судового рішення. Тому неявка сторін та їх представників не перешкоджає вирішенню спору. Суд також приймає до уваги, що строк вирішення спору є обмеженим ст. 69 ГПК України, а розгляд даної справи триває з жовтня 2015 року і судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів. Так, судом повністю задоволена заява відповідача про витребування доказів в порядку ст. 38 ГПК України (т. І а.с. 187-190), задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та продовження розгляду справи. Відповідачеві двічі була надана можливість ознайомлення з матеріалами справи (16.11.2015р., та 11.12.2015р.). В підсумку і позивачеві і відповідачеві судом було надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, формування правової позиції та належного її обґрунтування.

Разом з тим, відповідачем нових доказів не надано та про спроможність їх надання в майбутньому в клопотанні відповідача та його представника про відкладення розгляду справи не зазначено. Не надано також відповідачем і доказів її тимчасової непрацездатності. Не обґрунтована неможливість направлення нею в судове засідання іншого представника. Тобто клопотання відповідача та її представника є необґрунтованими. З них не вбачається можливим зробити висновок про те, яким чином відкладення розгляду справи сприятиме правильному та своєчасному вирішенню спору.

Навпаки, у звязку з цим суд вважає за необхідне зауважити, що згідно ч.3 ст.22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Подача клопотань спрямованих на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист праві людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про те, що клопотання відповідача та його представника є необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами, такими, що не відповідають принципу добросовісності в користуванні процесуальними правами, а відтак задоволенню не підлягають.

Крім названих вище клопотань 15.12.2015р. до суду надійшла заява (вх. №50125) підписана від імені відповідача її представником на прізвище ОСОБА_3 В заяві викладені заперечення проти позову, а також прохання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Втім, розгляд вказаної заяви унеможливлюється скасуванням довіреності на представника ОСОБА_3, котра підписала цю заяву. Факт припинення довіреності посвідчений витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 15.12.2015р. №30236414, виданим приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд установив наступне.

Між позивачем ТОВ "Дрім Мейкерс" (постачальник) та ФОП ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір поставки від 23.12.2013 р. №12/13-1Ха (т.І а.с.16-19), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставляти товар відповідно до поданих покупцем замовлень, а покупець зобов'язався прийняти товар та своєчасно сплатити його вартість. Конкретні кількість, ціна (вартість), асортимент, номенклатура товару, його часткове співвідношення за видами, марками визначається видатковими накладними на кожну поставку (п.п. 1.1, 1.2 договору).

Відповідно п.8.1 договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2014 року.

Постачальник зобов'язався приймати від покупця замовлення на поставку товару та здійснювати поставки товарів. Замовлення покупця повинне містити асортимент та кількість товару, код (артикул) виробника, код товару та надсилатись у формі, що дозволяє зафіксувати замовлення (лист, телеграма, зареєстрована телефонограма, факс, е-mail. Термін виконання замовлення встановлюється сторонами по домовленості. Передача товару здійснюється на складі покупця або на складі постачальника за взаємною домовленістю. Перехід права власності на товар відбувається в момент підписання покупцем видаткової накладної. Ризик випадкової втрати або пошкодження товару переходить до покупця в момент передачі товару (п. п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.5 договору).

На виконання умов договору, протягом терміну його дії в період з 23.12.2013р. по 30.12.2014р. позивач поставив, а відповідач прийняв, товар на загальну суму 595.580,69 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними підписаними сторонами (т.І а.с.49-88).

У відповідності до п.5.4. договору оплата партії товару здійснюється покупцем в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника на підставі накладної на протязі 30 (тридцяти) календарних днів з моменту поставки товару.

Частину товару на суму 173.414,00 грн. відповідач оплатив позивачеві, що підтверджується наявними у матеріалах справи виписками про рух коштів на поточних рахунках (т.І а.с. 109-134).

Частину товару на суму 348.137,33 грн. відповідач позивачеві повернув, що підтверджується наявними у матеріалах справи накладними на повернення підписаними сторонами договору (т.І а.с. 89-108).

Частина товару на суму 74.029,36 грн. залишилася не оплаченою. Зокрема, це товар, поставлений поставлений за накладними: №13960 від 30.12.2014 р. на суму 9.673,92 грн., №11885 від 24.11.2014 р. на суму 2.714,06 грн., № 11858 від 24.11.2014р. на суму 42.833,26 грн., №10400 від 27.10.2014р. на суму 5.538,84 грн., №10399 від 27.10.2014р. на суму 7.519,49 грн., №10398 від 27.10.2014р. на суму 1.632,00 грн. та №10123 від 20.10.2014 р. на суму 4.117,79 грн. (всього за цією накладною поставлено товар на суму 8.357,82 грн., з яких 4.240,03 грн. оплачені)).

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України передбачено строк (термін) виконання зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню за настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З урахуванням наведених норм права на підставі матеріалів справи суд приходить до висновку про те, що позивачем дійсно на умовах договору поставки від 23.12.2013 р. №12/13-1Ха поставлено, а відповідачем прийнято, але всупереч умов договору не оплачено товар на загальну суму 74.029,36 грн. поставлений згідно названих вище накладних.

Приходячи до такого висновку суд, крім іншого, враховує, що вказаний розмір заборгованості підтверджено обома сторонами в порядку, визначеному договором. Так, пунктами 5.5. та 5.6. договору поставки від 23.12.2013р. №12/13-1Ха сторонами було погоджено, що за вимогою однієї з сторін, сторони проводять звірку взаєморозрахунків, результати якої оформляються відповідним актом. Акт повинен бути підписаний уповноваженим представником сторони, що його отримала, у термін 10 (десяти) днів з моменту його отримання, або в такий самий строк повинні бути надіслані письмові мотивовані зауваження. У разі порушення строків, передбачених в п. 5.5 договору, акт вважається погодженим сторонами, а суми розрахунків - підтвердженими.

До матеріалів справи позивачем надано акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.04.2015 р. по 17.06.2015 р., підписаний обома сторонами в т.ч. ФОП ОСОБА_1, згідно якого сума заборгованості відповідача перед позивачем збігається с заявленою до стягнення і становить 74.029,36 грн. (т.І а.с. 20-21).

Всупереч вимог ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень) відповідач ні доказів на спростування заборгованості, ні контррозархунку суми боргу не надав. У звязку з цим суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині в повному обсязі.

Відсутність замовлень відповідача на поставку, на які посилається представник відповідача заперечуючи проти позову, за наявності доказів здійснення поставки не спростовує ні факту поставки, ні обов"язку здійснення розрахунку за відповідний товар.

Посилання представника відповідача ОСОБА_3 про те, що нею помічена невідповідність підпису, який міститься на окремих накладних, підпису ФОП ОСОБА_1 суд оцінює критично. Представником не надано документальних доказів такої невідповідності. Не надано представником також і доказів наявності у неї особисто спеціальних знань в галузі графології, які б давали їй підстави здійснювати такі порівняння підписів та робити відповідні висновки. Сама ФОП ОСОБА_1 таких заяв про неналежність їй підпису на наявних у справі доказах не робила. З клопотаннями про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи ні відповідач, ні її представники до суду не зверталися. В судове засідання, в яке її явка була визнана обов"язковою, відповідач не з"явилася. Доказів поважності причин неявки не надала. Представник ОСОБА_3, яка зробила ці зауваження про невідповідність підпису, також в судове засідання не з"явилася, а натомість подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Довіреність на неї відповідачем скасована.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, 3-х процентів річних, пені та штрафу суд виходить з наступного.

На підставі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до п.3, ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Відповідно до п. 6.2. договору, у випадку невиконання або неналежного виконання п. 5.4 договору покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період виникнення заборгованості, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу та проценти за користування чужими грошовими коштами в розрахунку 3% (три відсотка) річних, нарахованих на суму грошового зобов"язання за весь період такого користування. У разі, якщо затримка по оплаті товару становить більше 30 (тридцяти) календарних днів, покупець зобовязаний додатково до пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання та процентів за користування чужими грошовими коштами виплатити постачальнику штраф у розмірі 30% від суми заборгованості (п. 6.2 договору).

З урахуванням викладеного, а також беручи до уваги те, що відповідачем прострочено оплату отриманого від позивача товару на строк, що перевищує 30 календарних днів (остання поставка відбулася 30.12.2014 р.), суд приходить до висновку про те, що позивачем підставно нарахований відповідачеві штраф у розмірі 30% від суми заборгованості, що становить 22.208,81 грн. (74.029,36 грн. / 100 Х 30 = 22.208,81 грн.). Відтак, в цій частині позовні вимог також підлягають задоволенню.

Стосовно решти позовних вимог (про стягнення пені, 3-х процентів річних та інфляційних втрат) суд керується наступним.

Згідно ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до пункту 5 частини 2 статті 54 ГПК України позовна заява повинна містити, зокрема, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

З урахуванням цього вбачається, що однією з необхідних умов визнання обґрунтованими позовних вимог позивача в цій частині є доведення ним правильності, законності і обґрунтованості розрахунків заявлених до стягнення сум пені, 3-х процентів річних та інфляційних втрат. Проте цей тягар доведення позивачем не витриманий.

Позивачем у позовній заяві розрахунок цих вимог було здійснено неправильно. Суд, перевіривши цей розрахунок під час порушення провадження у справі, дійшов висновку про те, що він не відповідає вимогам щодо точності, обєктивності та обґрунтованості.

Так, розрахунок пені позивача не містив вказівок на ставки за якими здійснювалося її нарахування. У відповідності до умов договору (п. 6.2.) ставка пені повинна була обчислюватись виходячи з розміру облікової ставки НБУ. Остання ж протягом терміну нарахування неодноразово змінювалась. Між тим, в розрахунку позивача ні розмір облікової ставки НБУ на рік, ні розмір ставки пені на рік та на день не були визначені. Так само не були визначені дати зміни цих ставок.

Крім того, позивачем у своєму розрахунку при визначенні кінцевої дати оплати товару і, відповідно, початкової дати нарахування пені, 3-х процентів річних не було враховано вимоги ст.253 ЦК України та п. 5.4. договору поставки від 23.12.2013р. №12/13-1Ха. Згідно умов останнього оплата здійснюється на протязі 30-ти календарних днів з моменту поставки. Момент поставки визначений п.2.5. договору момент підписання покупцем видаткової накладної.

Між тим, згідно розрахунку виконаного позивачем нарахування пені, 3-х процентів річних та інфляційних втрат, починається раніше 30-денного терміну, що встановлений для оплати товару. Так, за видатковою накладною від 23.12.2013 р. №18600 з 21.01.2014р., в той час як 30-денний строк закінчується 22.01.2014 р., і тому нарахування має здійснюватись з 23.01.2014 р. За видатковою накладною від 25.12.2013р. №18792 нарахування зроблено з 23.01.2014 р., в той час, як строк оплати по 24.01.2014 р. і тому нарахування має здійснюватись з 25.01.2014р. Те саме стосується розрахунків за іншими накладними.

Не надано також позивачем правового обґрунтування нарахування пені за межами шестимісячного строку встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України. Пунктом 6.8. договору не визначено, який саме строк позовної давності (загальний чи спеціальний) наразі підлягає застосуванню. Пояснень з цього приводу ні позивач, ні відповідач не надали.

Нарахування інфляційних втрат зроблене позивачем без конкретизації щодо сум вартості кожної партії товару, без визначення дат з яких починається, дат в які закінчується нарахування, без визначення ставок інфляції, що були застосовані, та без визначення сум, які були базою нарахування. Не визначено позивачем порядок встановлення ним середнього індексу інфляції за період. Також позивачем безпідставно розпочато нарахування інфляційних втрат з листопада 2014 року в той час, як відповідні партії товару були поставлені відповідачеві в т.ч. 24.11.2014 р. та 30.12.2014 р., а отже з урахуванням п.5.4. договору, строк розрахунків за них закінчився лише в грудні (24.12.2014р. та 30.12.2014р. відповідно), що виключає можливість нарахування інфляції на відповідні суми за листопад.

Такі обставини у сукупності унеможливлювали перевірку зроблених позивачем розрахунків та визнання їх вірними. У звязку з цим, суд ухвалою від 15.10.2015р. про порушення провадження у справі зобовязав позивача, крім іншого надати докладний і обґрунтований розрахунок ціни позову окремо по основному боргу, окремо по кожній неустойці. В ухвалі зазначалося, що розрахунок пені має бути складений по кожній партії товару окремо і повинен містити дати з яких починається нарахування пені, дати в які закінчується нарахування, кількість днів прострочення, суми боргу на які нараховується пеня (із зазначенням нарахованих та сплачених сум), розміри ставок пені (із зазначенням розміру облікової ставки на НБУ на рік та відповідно розрахованої ставки пені на день) підсумкової суми пені за кожний період нарахування та підсумкової суми пені заявленої до стягнення).

Ухвалами від 12.11.2015 р. та від 01.12.2015 р. відповідні розрахунки були витребувані у позивача повторно. Крім того, ухвалами суду від 12.11.2015р. та від 01.12.2015р. явка представника позивача була визнана судом обовязковою.

При цьому суд керувався п.1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.1013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" в якому зазначено, що господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

Проте, позивач витребуваних судом розрахунків не надав, представника в судове засідання, спроможного надати відповідні пояснення по суті існуючих розрахунків, не направив.

Натомість позивачем були надані такі самі розрахунки, як і у позовній заяві (т.І а.с. 151-158, т.І а.с. 207-214), тобто без урахування вимог суду, викладених у відповідних судових ухвалах. Крім того, позивач клопотаннями від 09.11.2015р., 24.11.2015р. та від 11.12.2015р. просив суд розглядати справу за відсутності представника позивача «за наявними в матеріалах справи документами та доказами».

За таких обставин суд розглянувши справу за відсутності представника позивача та на підставі наявних у справі «документів та доказів» прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Приходячи до такого висновку суд, крім цитованих вище норм ст.ст. 32, 33, 54 ГПК України врахував також положення п.18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» від 11.04.2005р. N01-8/344, згідно яких коли вимога про стягнення сум штрафних санкцій, річних тощо є додатковою до основної (наприклад, про стягнення заборгованості) і розрахунок зазначених сум відсутній, суд, прийнявши позовну заяву, в порядку підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК зобов'язує позивача надати такий розрахунок, за необхідності - з матеріалами, які його обґрунтовують, а в разі їх неподання - з урахуванням обставин конкретної справи застосовує припис пункту 5 частини 1 статті 81 ГПК або відмовляє в задоволенні позову.

На підставі викладеного суд відмовляє в позові в частині позовних вимог про стягнення 81.611,52 грн. пені, 10.776,25 грн. 3% річних та 33.761,01 грн. інфляційних втрат, як у необґрунтованих та недоведених матеріалами справи.

Судові витрати у даній справі, які складаються з 3.335,80 грн. судового збору, у відповідності до ст. 49 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, - стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1.443,57 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 20, 193 ГК України, ст. ст. 11, 509, 526, 530, 611, 629 ЦК України, ст. ст. 33, 32, 34, 43, 49, 75, ст. ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61183, АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрім Мейкерс" (код. , місцезнаходження:01133, м. київ, вул. Шота Руставелі, буд. 38 кім.12)

74.029,36 грн. основного боргу;

22.208,81 грн. штрафу;

1.443,57 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення 81.611,52 грн. пені, 10.776,25 грн. 3% річних та 33.761,01 грн. інфляційних втрат відмовити.

Повне рішення складено 21.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_5

/Справа № 922/5686/15/