УХВАЛА

17.12.2015Справа № 910/29796/15

За позовом відкритого акціонерного товариства «Готельний комплекс «Либідь»

до 1) публічного акціонерного товариства «Омега Банк»;

2) публічного акціонерного товариства «Перехідний банк «РВС Банк»

про визнання недійсним акту приймання-передачі прав на активи

Суддя Привалов А.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 02-01/15 від 02.01.2015р.;

від відповідача-1: ОСОБА_2А, довіреність б/н від 28.10.2015р.;

від відповідача-2: ОСОБА_3, довіреність б/н 07.12.2015р.;

ОСОБА_4, довіреність б/н 07.12.2015р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось відкрите акціонерне товариство «Готельний комплекс «Либідь» (надалі позивач) з позовом до публічного акціонерного товариства «Омега Банк» (надалі відповідач-1) та публічного акціонерного товариства «Перехідний банк «РВС Банк» (надалі відповідач-2) про визнання недійсним акту приймання-передачі прав на активи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.07.2015р. між відповідачем-1 та відповідачем-2 фактично було вчинено правочин про передачу прав вимоги за кредитним договором № 519 та іпотечним договором № 518/519/ІП-1, які були припиненні, у звязку із набранням законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2014р. у справі № 910/17585/14. Отже, акт № 110/07/2015-К приймання-передачі перехідному банку ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк» прав на активи неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк» від 03.07.2015р. не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а відтак передача прав від відповідача-2 до відповідача-1 порушує інтереси позивача та норми п. 5 ст. 203 ЦК України і відповідно підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2015р. порушено провадження у справі № 910/29796/15 призначений розгляд справи на 17.12.2015р.

30.11.2015р. через загальний відділ господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про забезпечення позову.

17.12.2015р. через загальний відділ господарського суду надійшли від представника позивача додаткові письмові пояснення до клопотання про забезпечення позову, а від представника відповідача-2 заперечення на клопотання про забезпечення позову та частково витребувані судом докази.

Присутній у судовому засіданні 17.12.2015р. представник позивача просив задовольнити клопотання про забезпечення позову, вважаючи його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволення.

Розглянувши в судовому засіданні клопотання позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Заяву обґрунтовано тим, що внаслідок підписання відповідачами оспорюваного акту приймання-передачі активів позивача неправомірно позбавлено права власності на будівлю готельного комплексу «Либідь».

Крім того, заявник посилається на те, що відповідачем-2 вчиняються дії, спрямовані на незаконне вилучення з володіння та користування позивача, а також інших осіб, з якими у позивача існують договірні відносини, будівлі готельного комплексу «Либідь».

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

При цьому, відповідно до п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Разом з тим, згідно з п. 3 вказаної постанови, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд виходить з того, що заявлені позивачем заходи до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на цілісний майновий комплекс будівлю готельного комплексу «Либідь» та заборони ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк», а також іншим особам вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження, обтяження, вилучення з володіння чи користування будь-яких осіб майнового комплекс будівлю готельного комплексу «Либідь» не відповідають предмету позовних вимог.

Крім того, позивачем належним чином не доведено звязку між обранням конкретних заходів щодо забезпечення позову та можливістю виконання рішення у даній справі, у випадку задоволення позовних вимог.

Таким чином, клопотання позивача про вжиття заходів до забезпечення позову є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Враховуючи положення ст. 49 ГПК України та Закону України "Про судовий збір", оскільки заяву про вжиття заходів до забезпечення позову судом розглянуто, тому витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 609,00 грн. за розгляд заяви про забезпечення позову, відшкодуванню та поверненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Відмовити відкритому акціонерному товариству «Готельний комплекс «Либідь» в задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Суддя А.І. Привалов