РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2015Справа №910/5742/13

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія

"Нафтогаз України"

до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії

"Нафтогаз України"

про стягнення 4 490 827 229,52 грн.

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Ященко Р.Ю. (дов. № 14-135 від 13.05.2015 року)
від відповідача Мицько Р.М. (дов. № 83/16 від 12.08.2014 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 17 грудня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 2 745 675 454,78 грн., з яких: 2 513 711 529,64 грн. - сума основного боргу, 158 291 808,36 грн. - 3 % річних, 73 606 268,38 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2013 року порушено провадження у справі № 910/5742/13, розгляд справи призначено на 22.04.2013 року.

17.04.2013 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення процедури реорганізації ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2013 року зупинено провадження у справі № 910/5742/13 до завершення реорганізації Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2013 року та постановою Вищого господарського суду України від 25.09.2013 року ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.04.2013 року залишено без змін.

01.12.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі та заява про збільшення заявлених позовних вимог. Відповідно до поданої заяви позивач просить стягнути з відповідача 2 266 064 857,77 грн. основного боргу, 65 848,41 грн. пені, 330 283 544,54 грн. 3 % річних, 1 894 478 827,21 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

В поданій заяві позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідача також пені на суму 65 848,41 грн.

Як зазначено в пункті 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року, під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 Господарського процесуального кодексу України ціну позову вказує позивач.

Враховуючи, що в позовній заяві вимогу про стягнення пені позивачем заявлено не було, в прийнятті до розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені суд відмовляє.

Водночас, суд приймає до розгляду подану заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення 2 266 064 857,77 грн. основного боргу, 330 283 544,54 грн. 3 % річних, 1 894 478 827,21 грн. інфляційних втрат.

01.12.2015 року розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва, у зв'язку з відпусткою судді Літвінової М.Є., призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/5742/13 .

В результаті повторного автоматизованого розподілу судову справу № 910/5742/13 передано для розгляду судді Стасюку С.В.

Як вбачається з офіційної вебсторінки Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" у всесвітній мережі Інтернет суду стало відомо, що наказом №650 від 18.09.2014 Міністерства енергетики та вугільної промисловості України визнано таким, що втратив чинність наказ Мінерговугілля України від 26.07.2012 року №545 "Про припинення Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" шляхом її реорганізації (перетворення)", на підставі якого безпосередньо провадження у справі зупинено до закінчення реорганізації відповідача.

За приписами частини 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування.

У зв'язку з тим, що обставини що зумовили зупинення провадження станом на теперішній час не існує, суд дійшов висновку про необхідність поновлення провадження у справі № 910/5742/13.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 року, суддя Стасюк С.В. прийняв справу № 910/5742/13 до свого провадження, поновив провадження у справі № 910/5742/13, розгляд справи призначив на 24.12.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2015 року виправлено описку в пункті 3 ухвали Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 року, вказано вірну дату на яку призначено розгляд справи № 910/5742/13, а саме - 17.12.2015 року о 10:40.

17.12.2015 року представник відповідача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надав відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач зазначив, що на момент розгляду справи сума заборгованості відповідача перед позивачем зменшилась на суму 31 406 613,80 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 847 від 31.07.2015 року на суму 9 329 600,00 грн., № 153 від 31.07.2015 року на суму 5 568 000,00 грн., № 177 від 31.07.2015 року на суму 2 122 013,80 грн., № 150 від 30.06.2015 року на суму 5 387 000,00 грн., № 156 від 31.08.2015 року на суму 7 800 000,00 грн., № 186 від 31.08.2015 року на суму 1 200 000,00 грн.

У судовому засіданні 17.12.2015 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги. Зазначив, що сума основного боргу відповідача зменшилася до 2 234 658 243,97 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.12.2015 року заперечував проти позову, надав пояснення по суті спору.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

28.01.2011 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (постачальник) та Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (покупець) було укладено Договір № 06/11-183 про закупівлю природного газу за державні кошти (надалі по тексту - Договір), за умовами якого постачальник передає покупцеві у 2011 році імпортований природний газ для потреб суб'єктів господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих (в обсягах природного газу, що використовується для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також інших суб'єктів господарювання), надалі споживачам, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього Договору.

Згідно пункту 1.2. Договору постачальник передає покупцеві у 2011 році газ в обсязі 1 838,0 млн. (один мільярд вісімсот тридцять вісім мільйонів) куб.м. з урахуванням вартості його транспортування, у тому числі по кварталах.

Пунктом 3.2. сторони погодили, що загальна вартість цього Договору становить 4 613 380 000,00 грн., крім того ПДВ - 20 % - 922 676,00 грн., разом з ПДВ - 5 536 056 000,00 грн. Загальна вартість цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Відповідно до пункту 4.1. Договору розрахунки за газ покупець здійснює грошовими коштами в національній валюті України шляхом їх перерахування на рахунок постачальника протягом місяця, в якому здійснюється постачання газу. Остаточний розрахунок проводиться покупцем на підставі акту приймання-передачі газу не пізніше 25 (двадцять п'ятого) числа місяця, наступного за місяцем поставки.

На виконання умов Договору, позивач, протягом січня 2011 року - жовтня 2011 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 4 670 117 811,87 грн., що підтверджується актами прийому-передачі газу за вказаний період (належним чином засвідчені копії наявні в матеріалах справи).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення умов Договору, свої зобов'язання щодо оплати вартості природного газу не виконав, внаслідок чого, у відповідача утворилась заборгованість перед Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у розмірі 2 266 064 857,77 грн. основного боргу.

Зважаючи на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача 2 266 064 857,77 грн. основного боргу, 330 283 544,54 грн. 3 % річних, 1 894 478 827,21 грн. інфляційних втрат.

У поданому відзиві відповідач зазначив, що на момент розгляду справи сума заборгованості відповідача перед позивачем зменшилась на суму 31 406 613,80 грн. Просив припинити провадження у справі в частині стягнення 31 406 613,80 грн. основного боргу.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Судом встановлено, що позивач взяті на себе зобов'язання щодо поставки природного газу виконав належним чином, зауважень щодо поставки продукції від відповідача не надходило, що підтверджується актами прийому-передачі газу, які підписані уповноваженими особами та скріплені печатками сторін (належним чином засвідчені копії містяться в матеріалах справи).

Спір у даній справі виник у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань в частині оплати за поставлений позивачем природний газ згідно Договору, внаслідок чого у Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" виникла заборгованість перед Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у розмірі 2 266 064 857,77 грн.

Відповідачем надано докази часткової оплати заборгованості на суму 31 406 613,80 грн. А саме на доказ часткової оплати заборгованості відповідач надав платіжні доручення № 847 від 31.07.2015 року на суму 9 329 600,00 грн., № 153 від 31.07.2015 року на суму 5 568 000,00 грн., № 177 від 31.07.2015 року на суму 2 122 013,80 грн., № 150 від 30.06.2015 року на суму 5 387 000,00 грн., № 156 від 31.08.2015 року на суму 7 800 000,00 грн., № 186 від 31.08.2015 року на суму 1 200 000,00 грн.

Відповідно до пункту 1-1 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України), зокрема, у таких випадках:

- припинення існування предмета спору (наприклад, здійснене у встановленому порядку скасування оспорюваного акта), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань;

- спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Оскільки, зобов'язання відповідача перед позивачем в частині оплати основної суми боргу у розмірі 31 406 613,80 грн. припинились, то предмет спору в цій частині заявлених позовних вимог між сторонами у справі відсутній, а отже провадження у справі в цій частині підлягає припиненню.

Відповідно до частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Таким чином, суд припиняє провадження по справі № 910/5742/13 в частині стягнення 31 406 613,80 грн. основного боргу, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Разом з тим, факт наявності боргу у відповідача перед позивачем у розмірі 2 234 658 243,97 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем, в порядку статей 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не спростований, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 2 234 658 243,97 грн. заборгованості за Договором підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов Договору, у визначені строки оплату за поставлений позивачем природний газ не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті коштів за Договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 330 283 544,54 грн. 3 % річних та 1 894 478 827,21 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним, проте, позивачем невірно визначено початкову дату прострочення зобов'язання.

Оскільки згідно з пунктом 4.1. Договору остаточний розрахунок проводиться покупцем на підставі акту приймання-передачі газу не пізніше 25 (двадцять п'ятого) числа місяця, наступного за місяцем поставки, то прострочення виконання зобов'язання починається з 26-го числа місяця, наступного за місяцем поставки.

Таким чином, заявлені позовні вимоги про стягнення 330 283 544,54 грн. 3 % річних підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог, щодо стягнення інфляційних втрат, суд не погоджується в цій частині з розрахунком позивача, з наступних підстав.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Дослідивши матеріали справи та перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що позивачем не були враховані місяці в яких індекс інфляції становив менше одиниці, тобто мала місце дефляція, відтак, сума інфляційних втрат за розрахунком суду, становить 1 754 896 522,80 грн.

Згідно з частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню в розмірі 2 234 658 243, 97 грн. основного боргу, 330 283 544, 54 грн. 3 % річних, 1 754 896 522, 80 грн. інфляційних втрат.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 910/5742/13 в частині стягнення 31 406 613,80 грн. припинити.

2. В іншій частині позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

3. Стягнути з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ) 2 234 658 243 (два мільярди двісті тридцять чотири мільйони шістсот п'ятдесят вісім тисяч двісті сорок три) грн. 97 коп. основного боргу, 330 283 544 (триста тридцять мільйонів двісті вісімдесят три тисячі п'ятсот сорок чотири) грн. 54 коп. 3 % річних, 1 754 896 522 (один мільярд сімсот п'ятдесят чотири мільйони вісімсот дев'яносто шість тисяч п'ятсот двадцять дві) грн. 80 коп. інфляційних втрат, 66 199 (шістдесят шість тисяч сто дев'яносто дев'ять) грн. 67 коп. судового збору.

4.У іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.12.2015 року

Суддя С.В. Стасюк