номер провадження справи 27/174/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2015 Справа № 908/5636/15

За позовом: Державного науково-виробничого підприємства Картографія (02660 м. Київ-94, вул. Попудренка, 54)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69124 АДРЕСА_1; 69057 м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 18, корпус 141 А)

про стягнення 25 392 грн. 07 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

Господарським судом Запорізької області розглядається позов Державного науково-виробничого підприємства Картографія, м. Київ до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Запоріжжя про стягнення 19 117 грн. 38 коп. основного боргу, 419 грн. 53 коп. 3% річних, 5 855 грн. 16 коп. пені.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2015р., справу № 908/5636/15 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 09.11.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/5636/15, присвоєно справі номер провадження 27/174/15 та призначено судове засідання на 09.12.2015р.

Ухвалою суду від 09.12.2015р. розгляд справи відкладався на 23.12.2015р., у звязку з неявкою у судове засідання представника відповідача.

23.12.2015р. продовжено розгляд справи № 908/5636/15.

У судове засідання 23.12.2015р. представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином.

У судовому засіданні 09.12.2015р. позивач підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позовній заяві. Надав суду оригінали документів, якими обґрунтовує позовні вимоги. Просить суд стягнути з відповідача 19 117 грн. 38 коп. основного боргу, 419 грн. 53 коп. 3% річних, 5 855 грн. 16 коп. пені.

Представник відповідача у судові засідання, відкриті 09.12.2012р. та 23.12.2015р. не зявився, вимог суду не виконав, письмового відзиву не надав, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином. Клопотань про розгляд справи без відповідача або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГС від 26.12.2011р. № 18 Про деякі питання практики застосування ГПК України, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні, протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

На вимогу господарського суду, позивачем надано копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 07.12.2015р., відповідно до якого місцем знаходження відповідача у справі Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є: 69124 АДРЕСА_1.

Відповідач належним чином був повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи. Ухвалу суду про порушення провадження у справі та призначення судового засідання на 09.12.2015р. та ухвалу суду про відкладення розгляду справи на 23.12.2015р. надіслано на юридичну адресу відповідача: 69124 АДРЕСА_1, зазначену позивачем у позовній заяві та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, та на фактичну адресу відповідача: 69057 м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 18, корпус 141 А.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

У відповідності із ст. 33 ГПК України, обовязок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно розяснень Вищого Господарського Суду України, які викладені в інформаційному листі від 15.03.2010 року № 01-08/140 Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві неявка в судові засідання учасників судового процесу (сторін), ненадання витребуваних судом документів та доказів, необхідних для повного розгляду справи подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Неподання або несвоєчасне подання стороною у справі, іншим учасником судового процесу доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, може розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами.

Згідно п. 26.4.7-1 Розяснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/609 від 31.05.2002р. Про внесення змін і доповнень і про визнання таким, що втратило чинність, деяких розяснень президії Вищого арбітражного суду України, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Неявка відповідача в судове засідання не звільняє відповідача від виконання вимог суду, викладених в ухвалах суду і направлення суду витребуваних матеріалів.

Суд зазначає, що Господарський процесуальний кодекс України не обмежує коло осіб, які можуть зявитися в судове засідання та представляти інтереси Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, згідно статті 28 ГПК України.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами, якщо їх достатньо для вирішення спору по суті. Відповідач свої зобовязання не виконав, не скористався правом на захист своїх інтересів.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши представника позивача під час судового засідання 09.12.15р., суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 4-1 ГПК України господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження.

Позов це вимога позивача про захист порушеного або оспорюваного субєктивного права чи охоронюваного законом інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Згідно з господарським процесуальним законодавством предмет позову це матеріально правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріальноправова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється субєктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Господарським судом встановлено, що 13.08.2012р. між Державним науково-виробничим підприємством Картографія (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) укладеного договір № 235.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобовязується систематично, в порядку та на умовах, визначених договором, постачати покупцю для подальшої реалізації картографічну продукцію, згідно з поданими покупцем замовленнями, а покупець зобовязується в порядку та на умовах, визначених договором, прийняти й оплатити таку продукцію.

Згідно п. 4.3 договору покупець перераховує кошти на поточний рахунок постачальника в безготівковому вигляді протягом 14 банківських днів з моменту отримання поставки.

На виконання умов договору, позивачем у період з 22.08.2012р. по 16.07.2013р. було поставлено відповідачу товар на загальну суму 120 937 грн. 92 коп., що підтверджується видатковими накладними: РН-0003884 від 22.08.2012р. на суму 17604, 30 грн., РН-0003885 від 22.08.2012р. на суму 1 579,54 грн., РН-0004410 від 10.09.2012р. на суму 6 151,60 грн., РН-0004411 від 10.09.2012р. на суму 72,42 грн., РН-0004546 від 13.09.2012р. на суму 2 352,00 грн., РН-0004547 від 13.09.2012р. на суму 1 460,94 грн., РН-0004822 від 20.09.2012р. на суму 1 796,06 грн., РН-0004823 від 20.09.2012р. на суму 2 019,50 грн., РН-0004844 21.09.2012р. на суму 980,00 грн., РН-0005008 01.10.2012р. на суму 891,80 грн., РН-0005009 від 01.10.2012р. на суму 912,60 грн., РН-0005171 08.10.2012р. на суму 287,46 грн., РН-0005172 від 08.10.2012р. на суму 653,80 грн., РН-0005357від 18.10.2012р. на суму 1 736,90 грн., РН-0005358 від 18.10.2012р. на суму 1712,17 грн., РН-0005445 від 23.10.2012р. на суму від 524,30 грн., РН-0005446 від 23.10.2012р. на суму 210,00 грн., РН-0005562 від 01.11.2012р. на суму 1 414,36 грн., РН-0005563 від 01.11.2012р. на суму 534,10 грн., РН-0005680 від 08.11.2012р. на суму 587,30 грн., РН-0005681 від 08.11.2012р. на суму 503,52 грн., РН-0005840 від 19.11.2012р. на суму 136,50 грн., РН-0005841 від 19.11.2012р. на суму 133,00 грн., РН-0005842 від 19.11.2012р. на суму 239,34 грн., РН-0005843 від 19.11.2012р. на суму 257,60 грн., РН-0005961 від 23.11.2012р. на суму 712,07 грн., РН-0005962 від 23.11.2012р. на суму 267,40 грн., РН-0006047 від 03.12.2012р. на суму 1 731,80 грн., РН-0006048 від 03.12.2012р. на суму 760,20 грн., РН-0006208 від 12.12.2012р. на суму 392,69 грн., РН-0006209 від 12.12.2012р. на суму 278,60 грн., РН-0006385 від 26.12.2012р. на суму 804,30 грн., РН-0006386 від 26.12.2012р. на суму 524, 30 грн., РН-0000141 від 15.01.2013р. на суму 2 847,46 грн., РН-0000142 від 15.01.2013р. на суму 3 419,34 грн., РН-0000321 від 25.01.2013р. на суму 331,10 грн., РН-0000322 від 25.01.2013р. на суму 1 144,50 грн., РН-0000396 від 01.02.2013р. на суму 2 853,90 грн., РН-0000397 від 01.02.2013р. на суму 721,28 грн., РН-0000583 від 12.02.2013р.. на суму 777,00 грн., РН-0000584 від 12.02.2013р. на суму 488,22 грн., РН-0000836 від 25.02.2013р. на суму 504,00 грн., РН-0000837 від 25.02.2013р. на суму 672,00 грн., РН-0000985 від 06.03.2013р. на суму 894,18 грн., РН-0000986 від 06.03.2013р. на суму 656,00 грн., РН-0001089 від 15.03.2013р. на суму 3 087,00 грн., РН-0001090 від 15.03.2013р. на суму 3 993,50 грн., РН-0001191 від 20.03.2013р. на суму 564,90 грн., РН-0001192 від 20.03.2013р. на суму 562,10 грн., РН-0001325 від 01.04.2013р. на суму 514,20 грн., РН-0001326 від 01.04.2013р. на суму 1 316.70 грн., РН-0001327 від 01.04.2013р. на суму 1 190.21 грн., РН-0001419 від 05.04.2013р. на суму 1759,80 грн., РН-0001420 від 05.04.2013р. на суму 154,70 грн., РН-0001564 від 17.04.2013р. на суму 1 815,80 грн., РН-0001565 від 17.04.2013р. на суму 394,80 грн., РН-0001864 від 15.05.2013р. на суму 997,50 грн., РН-0001865 від 15.05.2013р. на суму 882,00 грн., РН-0002085 від 28.05.2013р. на суму 930,30 грн., РН-0002086 від 28.05.2013р. на суму 289,80 грн., РН-0002186 від 03.06.2013р. на суму 282,66 грн., РН-0002187 від 03.06.2013р. на суму 241,36 грн., РН-0002287 від 06.06.2013р. на суму 882,00 грн., РН-0002392 від 11.06.2013р. на суму 1 167,59 грн., РН-0002393 від 11.06.2013р. на суму 531,65 грн., РН-0002572 від 20.06.2013р. на суму 661,68 грн., РН-0002573 від 20.06.2013р. на суму 158, 20 грн., РН-0002860 від 10.07.2013р. на суму 7 873,60 грн., РН-0002861 від 10.07.2013р. на суму 409, 50 грн., РН-0002946 від 15.07.2013р. на суму 20 578,40 грн., РН-0002947 від 15.07.2013р. на суму 1 010,52 грн., РН-0002971 від 16.07.2013р. на суму 4 956,00 грн.

На підставі умов договору відповідач повинен був сплатити заборгованість за поставлений товар.

Однак, в порушення умов договору відповідач лише частково розрахувався за отриманий товар, а саме у розмірі 101 820 грн. 54 коп., що підтверджується банківськими виписками: ВБ-0000212 від 07.09.2012р. на суму 19483,84 грн., ВБ-0000234 від 25.09.2012р. на суму 6 224.00 грн., ВБ-0000237 від 28.09. 2012 р. на суму 3512,70 грн., ВБ-0000258 від 22.10.2012р. на суму 7 042,16 грн., ВБ-0000286 від 22.11. 2012р. на суму 3 717,46 грн., ВБ-0000293 від 30.11. 2012р. на суму 2 505,17 грн., ВБ-0000307 від 17.12.2012р. на суму 1 745,97 грн., ВБ-0000314 від 24.12. 2012р. на суму 2492,00 грн., ВБ-0000002 від 04.01.2013р. на суму 1 999,88 грн., ВБ-0000032 від 06.02.2013р. на суму 6766,80 грн., ВБ-0000045 від 19.02.2013 р. на суму 331,10 грн., ВБ-0000046 від 20.02.2013р. на суму 1444,50 грн., ВБ-0000083 від 29.03.2013р. на суму 4 500,00 грн., ВБ-0000101 від 17.04.2013р. на суму 500,00 грн., ВБ-0000109 від 24.04.2013р. на суму 2000,00 грн., ВБ-0000117 від 30.04.2013 р. на суму 1500,00 грн., ВБ-0000142 від 31.05.2013р. на суму 5000,00 грн., ВБ-0000171 від 27.06.2013 р. на суму 5 000,00 грн., ВБ-0000196 від 18.07.2013 р. на суму 2000,00 грн., ВБ-0000205 від 26.07.2013р. на суму 2000,00 грн., ВБ-0000214 від 05.08.2013 р. на суму 8204,84 грн., ВБ-0000222 від 12.08.2013р. на суму 8000,00 грн., ВБ-0000267 від 19.09.2013р. на суму 3250,12 грн., ВБ-0000318 від 31.10.2013 р. на суму 500,00 грн., ВБ-0000349 від 29.11.2013р. на суму 300,00 грн., ВБ-0000356 від 10.12.2013 р. на суму 700,00 грн., ВБ-0000012 від 17.01.2014р. на суму 300,00 грн., ВБ-0000020 від 23.01.2014р. на суму 300,00 грн., ВБ-0000051 від 20.02.2014р. на суму 300,00 грн., ВБ-0000094 від 31.03.2014 р. на суму 300,00 грн., ВБ-0000132 від 30.04.2014р. на суму 300,00 грн., ВБ-0000165 від 30.05.2014р. на суму 300,00 грн., ВБ-0000197 від 27.06.2014р. на суму 300,00 грн.

ВБ-0000275 від 29.08.2014р. на суму 100,00 грн.

З урахуванням викладеного вище, сума основного боргу склала 19 117 грн. 38 коп.

09.12.2014р. позивач за № 1192 надіслав на адресу відповідача претензію про сплату суму боргу у розмірі 19 117 грн. 38 коп. (вручено відповідачу 16.12.2014р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення).

Претензія позивача залишилася відповідачем без відповіді та задоволення

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства, на підставі ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України.

Правовідносини сторін врегульовано договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини другої статті 692 ЦК України покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою для виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач прийняті на себе зобовязання виконав належним чином та поставив відповідачу товар, відповідно до умов договору № 235 від 13.08.2012р.

За відповідачем рахується не сплачена сума основного боргу 19 117 грн. 38 коп.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Запоріжжя 19 117 грн. на суму 38 коп. основного боргу.

Крім того позивач просить суд стягнути з відповідача 419 грн. 53 коп. 3% річних.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться 3 % річних.

Зокрема, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт виконання зобовязань за договором № 235 від 13.08.2012р. належним чином відповідач не довів.

Перевіривши розрахунок 3 % річних за допомогою програмного комплексу Законодавство, господарським судом зясовано, що за заявлений позивачем період з 22.09.2014р. по 22.06.2015р. кількість прострочених днів становить 274 дні, а не 267 прострочених днів, як зазначає у розрахунку позивач, що дорівнює 430 грн. 53 коп., замість заявлених 419 грн. 53 коп.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягає сума 3 % річних у розмірі 419 грн. 53 коп., в межах заявлених позовних вимог.

Крім того позивач просить суд стягнути з відповідача 5 855 грн. 16 коп. пені.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 230 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню) у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ст. 231 ГК України, законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобовязань, зазначених у частині другій цієї статті.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з ст. 549 цього Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до вимог Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6.2 за несвоєчасне виконання зобовязань, передбачених у п. 4.3 договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 2 % від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок пені за допомогою програмного комплексу Законодавство, господарський суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо стягнення суми пені у розмірі 5 855 грн. 16 коп. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім належним їй майном.

Відповідно до вимог ст.ст. 22, 33 ГПК України сторони зобов'язані вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під належним виконанням зобовязання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобовязань. Якщо учасники зобовязання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобовязання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обовязків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобовязання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобовязання, воно вважатиметься припиненим.

Виконання, яке припиняє зобовязання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача 19 117 грн. 38 коп. основного боргу, 419 грн. 53 коп. 3% річних, 5 855 грн. 16 коп. пені.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

На підставі статті 85 ГПК України 23.12.2015року прийнято рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір до суду доведений з його вини.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Державного науково-виробничого підприємства Картографія, м. Київ до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Запоріжжя задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69124 АДРЕСА_1; 69057 м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 18, корпус 141 А, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Державного науково-виробничого підприємства Картографія (02660 м. Київ-94, вул. Попудренка, 54, ) 19 117 (девятнадцять тисяч сто сімнадцять) грн. 38 коп. основного боргу, 419 (чотириста девятнадцять) грн. 53 коп. 3% річних, 5 855 (пять тисяч вісімсот пятдесят пять) грн. 16 коп. пені, 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.00 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 25.12.2015р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.