РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2015Справа №910/29359/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Даймекс-Київ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Курєрська служба «Рекс»

про стягнення 12907 грн. 95 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю б/н від 01.08.2015;

від відповідача: ОСОБА_2 керівник.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

17.11.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Даймекс-Київ» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Курєрська служба «Рекс» про стягнення 12907 грн. 95 коп., з яких 8806 грн. 80 коп. основного боргу, 251 грн. 52 коп. 3% річних та 3849 грн. 63 коп. інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідачем не у повному обсязі були оплачені надані позивачем послуги курєрської доставки, вартість яких відображена у рахунках на оплату № 2787 від 30.09.2014 на суму 3240 грн. 00 коп., № 3151 від 31.10.2014 на суму 4992 грн. 80 коп. та № 3485 від 28.11.2014 на суму 1630 грн. 00 коп., у звязку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 8806 грн. 80 коп. Крім того, у звязку з простроченням виконання грошового зобовязання позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 251 грн. 52 коп. за загальний період нарахування з 16.10.2014 по 02.11.2015 та інфляційні втрати у розмірі 3849 грн. 63 коп. за період з жовтня 2014 року по жовтень 2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2015 порушено провадження у справі № 910/29359/15, розгляд справи призначено на 04.12.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2015, відповідно д статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 18.12.2015.

У судовому засіданні 18.12.2015 представник відповідача подав письмові пояснення на позовну заяву, в яких зазначив, що не укладав договору на надання послуг з позивачем та не ознайомлений з регламентом Товариства з обмеженою відповідальністю «Даймекс-Київ». При цьому, відповідач зазначив, що дійсно здійснював відправлення за допомогою Товариства з обмеженою відповідальністю «Даймекс-Київ», однак на підставі попередніх заявок та уточнень; всі надані позивачем послуги були оплачені відповідачем у повному обсязі.

У судовому засіданні 18.12.2015 представник позивача подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що шляхом надання відповідачем замовлень та їх виконанням позивачем між сторонами було укладено договір про надання послуг у спрощеній формі. При цьому, позивач зазначив, що доказом ознайомлення та прийняття відповідачем умов, викладених у Регламенті «Даймекс», є заповнені відповідачем 24 накладні, у розділі 9 яких зазначено, що відповідач з умовами договору та Регламентом «Даймекс» ознайомлений та з ними погоджується. Крім того, позивач зазначив, що одна накладна № 25120368 від 13.10.2014 на суму 22 грн. 00 коп. була втрачена, однак неможливість надання позивачем копії вказаної накладної не спростовує факту надання позивачем послуг на суму 22 грн. 00 коп. Також, позивач зазначив, що усі рахунки передавались відповідачу курєром.

У судовому засіданні 18.12.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 25.12.2015.

23.12.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення по справі, в яких відповідач зазначив, що платіжним дорученням № 38 від 20.02.2015 на суму 1056 грн. 00 коп. ним були оплачені ті послуги, виконані позивачем, які відповідач замовляв, а саме: послуги курєрської служби за накладною № 25135792 від 10.09.2014 на суму 144 грн. 00 коп., за накладною № 25135791 від 12.09.2014 на суму 144 грн. 00 коп., за накладною № 25135790 від 23.09.2014 на суму 144 грн. 00 коп., за накладною № 25135789 від 02.10.2014 на суму 336 грн. 00 коп., за накладною № 25135788 від 15.10.2014 на суму 96 грн. 00 коп., за накладною № 25135798 від 23.10.2014 на суму 96 грн. 00 коп. та за накладною № 25135787 від 04.11.2014 на суму 96 грн. 00 коп.

Послуги за всіма іншими накладними, які зазначені позивачем у рахунку на оплату № 2787 від 30.09.2014, рахунку на оплату № 3151 від 31.10.2014 та рахунку на оплату № 3485 від 28.11.2014, відповідач не замовляв, а тому оплачувати не зобовязаний.

Представник позивача у судовому засіданні 25.12.2015 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 25.12.2015 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 25.12.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 640 ЦК України визначено момент укладення договору: договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції; якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що за період з 14.10.2011 по 28.11.2014 позивачем були надані відповідачу послуги з відправлення поштової кореспонденції на загальну суму 64755 грн. 38 коп. (відповідно до таблиці заборгованості, наведеної у позовній заяві), однак відповідач не повному обсязі оплати надані позивачем послуги, сплативши грошові кошти у розмірі 55948 грн. 58 коп., у звязку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 8806 грн. 80 коп., яка складається із 2184 грн. 00 коп. заборгованості за рахунком ДУ-00002787 (сума рахунку 3240 грн. 00 коп.), 4992 грн. 80 коп. заборгованості за рахунком ДУ-00003151 (сума рахунку 4992 грн. 80 коп.) та 1630 грн. 00 коп. заборгованості за рахункомДУ-00003485 (сума рахунку 1630 грн. 00 коп.).

При цьому, у письмових поясненнях, поданих у судовому засіданні 18.12.2015, позивач зазначив, що той факт, що відповідачем були зроблені замовлення на надання послуг з курєрської доставки відправлення, а позивачем були прийняті до виконання всі замовлення, свідчить про те, що між сторонами було укладені договору про надання послуг у спрощеній формі.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Позивачем до позовної заяви долучено рахунок на оплату № 2787 від 30.09.2014 на суму 3240 грн. 00 коп., рахунок на оплату № 3151 від 31.10.2014 на суму 4992 грн. 80 коп. та рахунок на оплату № 3485 від 28.11.2014 на суму 1630 грн. 00 коп.

У вказаних рахунках міститься детальний перелік накладних, за якими, як зазначив позивач, ним надавались відповідачу послуги з курєрської доставки відправлень.

Зокрема, відповідно до рахунку № 2787 від 30.09.2014 на суму 3240 грн. 00 коп. вбачається, що сума грошових коштів у розмірі 3240 грн. 00 коп. є вартістю наданих позивачем послуг курєрської доставки за накладними № 23362526 від 17.09.2014 на суму 768 грн. 00 коп., № 25135790 від 23.09.2014 на суму 144 грн. 00 коп., № 23362525 від 23.09.2014 на суму 258 грн. 00 коп., № 23362524 від 24.09.2014 на суму 192 грн. 00 коп., № 23362523 від 26.09.2014 на суму 162 грн. 00 коп., № 23362522 від 30.09.2014 на суму 96 грн. 00 коп., № 23362487 від 04.09.2014 на суму 192 грн. 00 коп., № 23362502 від 04.09.2014 на суму 396 грн. 00 коп., № 23362503 від 04.09.2014 на суму 192 грн. 00 коп., № 23362504 від 04.09.2014 на суму 396 грн. 00 коп., № 23362509 від 04.09.2014 на суму 156 грн. 00 коп., № 25125792 від 10.09.2014 на суму 144 грн. 00 коп. та № 25135791 від 12.09.2014 на суму 144 грн. 00 коп.

Відповідно до рахунку на оплату № 2151 від 31.10.2014 на суму 4992 грн. 80 коп. вбачається, що сума грошових коштів у розмірі 4992 грн. 80 коп. є вартістю наданих позивачем послуг курєрської доставки за накладними № 25120368 від 13.10.2014 на суму 22 грн. 00 коп., № 23362520 від 20.10.2014 на суму 1518 грн. 00 коп., № 25135798 від 23.10.2014 на суму 96 грн. 00 коп., № 23362519 від 23.10.2014 на суму 670 грн. 00 коп., № 23362518 від 28.10.2014 на суму 1044 грн. 00 коп., № 25135789 від 02.10.2014 на суму 336 грн. 80 коп., № 23362521 від 02.10.2014 на суму 1210 грн. 00 коп. та № 25135788 від 15.10.2014 на суму 96 грн. 00 коп.

Відповідно до рахунку на оплату № 3485 від 28.11.2014 на суму 1630 грн. 00 коп. вбачається, що сума грошових коштів у розмірі 1630 грн. 00 коп. є вартістю наданих позивачем послуг курєрської доставки за накладними № 25135787 від 04.11.2014 на суму 96 грн. 00 коп., № 23362516 від 13.11.2014 на суму 1342 грн. 00 коп. та № 25135799 від 03.11.2014 на суму 192 грн. 00 коп.

Судом встановлено, що 20.02.2015 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 1056 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 38 від 20.02.2015, із призначенням платежу за надання корєрських послуг згідно з рахунком № 2787 від 30.09.2014, рахунком № 3151 від 31.10.2014 та рахунком № 3485 від 28.11.2014 (копії вказаного платіжного доручення долучені позивачем до позовної заяви та відповідачем до матеріалів справи через канцелярію суду 23.12.2015).

У письмових поясненнях, поданих через канцелярію суду 23.12.2015, відповідач зазначив, що платіжним дорученням № 38 від 20.02.2015 на суму 1056 грн. 00 коп. ним були оплачені ті послуги, виконані позивачем, які відповідач замовляв, а саме: послуги курєрської служби за накладною № 25135792 від 10.09.2014 на суму 144 грн. 00 коп. (рахунок на оплату № 2787 від 30.09.2014), за накладною № 25135791 від 12.09.2014 на суму 144 грн. 00 коп. (рахунок на оплату № 2787 від 30.09.2014), за накладною № 25135790 від 23.09.2014 на суму 144 грн. 00 коп. (рахунок на оплату № 2787 від 30.09.2014), за накладною № 25135789 від 02.10.2014 на суму 336 грн. 00 коп. (рахунок на оплату № 3151 від 31.10.2014), за накладною № 25135788 від 15.10.2014 на суму 96 грн. 00 коп. (рахунок на оплату № 3151 від 31.10.2014), за накладною № 25135798 від 23.10.2014 на суму 96 грн. 00 коп. (рахунок на оплату № 3151 від 31.10.2014) та за накладною № 25135787 від 04.11.2014 на суму 96 грн. 00 коп. (рахунок на оплату № 3485 від 28.11.2014).

Послуги за всіма іншими накладними, які зазначені позивачем у рахунку на оплату № 2787 від 30.09.2014, рахунку на оплату № 3151 від 31.10.2014 та рахунку на оплату № 3485 від 28.11.2014, відповідач не замовляв, а тому оплачувати не зобовязаний.

У судовому засіданні 04.12.2015, на виконання вимог ухвали суду, позивачем долучено до матеріалів справи, зокрема, належним чином засвідчені копії накладних, стягнення заборгованості за якими є предметом позову у даній справі, та послуги за якими, як стверджує відповідач, ним не замовлялись, а саме: № 23362526 від 17.09.2014 на суму 768 грн. 00 коп., № 23362525 від 23.09.2014 на суму 258 грн. 00 коп., № 23362524 від 24.09.2014 на суму 192 грн. 00 коп., № 23362523 від 26.09.2014 на суму 162 грн. 00 коп., № 23362522 від 30.09.2014 на суму 96 грн. 00 коп., № 23362487 від 04.09.2014 на суму 192 грн. 00 коп., № 23362502 від 04.09.2014 на суму 396 грн. 00 коп., № 23362503 від 04.09.2014 на суму 192 грн. 00 коп., № 23362504 від 04.09.2014 на суму 396 грн. 00 коп., № 23362509 від 04.09.2014 на суму 156 грн. 00 коп., № 23362520 від 20.10.2014 на суму 1518 грн. 00 коп., 23362519 від 23.10.2014 на суму 670 грн. 00 коп., № 23362518 від 28.10.2014 на суму 1044 грн. 00 коп., № 23362521 від 02.10.2014 на суму 1210 грн. 00 коп., № 23362516 від 13.11.2014 на суму 1342 грн. 00 коп. та № 25135799 від 03.11.2014 на суму 192 грн. 00 коп.

При цьому, судом встановлено, що копію накладної № 25120368 від 13.10.2014 на суму 22 грн. 00 коп. позивачем суду не надано, разом з тим у судовому засіданні 18.12.2015 представник позивача подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що накладна № 25120368 від 13.10.2014 на суму 22 грн. 00 коп. була ним втрачена, однак неможливість надання позивачем копії вказаної накладної не спростовує факту надання позивачем послуг на суму 22 грн. 00 коп.

Таким чином, враховуючи заперечення відповідача, що ним не замовлялись послуги з курєрської доставки відправлень за накладними № 23362526 від 17.09.2014 на суму 768 грн. 00 коп., № 23362525 від 23.09.2014 на суму 258 грн. 00 коп., № 23362524 від 24.09.2014 на суму 192 грн. 00 коп., № 23362523 від 26.09.2014 на суму 162 грн. 00 коп., № 23362522 від 30.09.2014 на суму 96 грн. 00 коп., № 23362487 від 04.09.2014 на суму 192 грн. 00 коп., № 23362502 від 04.09.2014 на суму 396 грн. 00 коп., № 23362503 від 04.09.2014 на суму 192 грн. 00 коп., № 23362504 від 04.09.2014 на суму 396 грн. 00 коп., № 23362509 від 04.09.2014 на суму 156 грн. 00 коп., № 23362520 від 20.10.2014 на суму 1518 грн. 00 коп., 23362519 від 23.10.2014 на суму 670 грн. 00 коп., № 23362518 від 28.10.2014 на суму 1044 грн. 00 коп., № 23362521 від 02.10.2014 на суму 1210 грн. 00 коп., № 23362516 від 13.11.2014 на суму 1342 грн. 00 коп. та № 25135799 від 03.11.2014 на суму 192 грн. 00 коп., у звязку з чим він не зобовязаний їх оплачувати, позивач повинен довести суду належними та допустимими доказами факт здійснення відповідачем відповідних замовлень на надання курєрських послуг з доставки та надання відповідних послуг саме відповідачу, тобто, довести факт перебування у договірних відносинах з відповідачем.

Суд зазначає, що неодноразово ухвалами від 20.11.2015 та від 04.12.2015 зобовязував сторін надати суду докази надання відповідачем замовлень на надання послуг позивачем за спірними рахунками (№ 2787 від 30.09.2014, № 3151 від 31.10.2014 та № 3485 від 28.11.2014).

Однак, вказаних замовлень позивач суду не надав, а відповідач стверджує, що замовляв у позивача послуги з курєрської доставки не за всіма накладними, перелік яких наведений у рахунках на оплату № 2787 від 30.09.2014 на суму 3240 грн. 00 коп., № 3151 від 31.10.2014 на суму 4992 грн. 80 коп. та № 3485 від 28.11.2014 на суму 1630 грн. 00 коп.

При цьому, позивачем до позовної заяви долучено копію Регламенту «Даймекс», який є правилами надання послуг з доставки.

З Регламенту «Даймекс» вбачається, що є обовязковим супровідним документом, який оформлюється на кожне відправлення; документ містить інформацію про відправлення: координати відправника і одержувача, вид послуг, вміст відправлення, його габарити і вагу, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення послуги з доставки, є накладна «Даймекс».

Відповідно до п. 2.5 Регламенту «Даймекс» підпис відправника у накладній «Даймекс» автоматично означає, що він ознайомлений і згоден з діючими регламентом і тарифами. Договірні відносини між клієнтом та виконавцем виникають з моменту підпису відправником накладної «Даймекс».

Так, з долучених позивачем до матеріалів справи копій накладних, за якими, як стверджує відповідач, він не здійснював замовлення на послуги курєрської доставки, вбачається, що на них міститься підпис та імя (та на деяких прізвища та ініціали) осіб, які заповнювали відповідні накладні.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Статтею 97 Цивільного кодексу України визначено, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 244 Цивільного кодексу України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може грунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до статті 246 Цивільного кодексу України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Разом з тим, будь-яких доказів того, що зазначені у накладних особи як відправники є уповноваженими представниками відповідача позивачем суду не надано, зокрема, копій довіреностей, що підтверджують повноваження зазначених у накладних осіб (відповідно до статті 244 Цивільного кодексу України); в тому числі, на вказаних накладних відсутній підпис керівника відповідача як уповноваженої законом особи; з урахуванням заперечень відповідача щодо отримання таких послуг від позивача.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що відповідач замовляв послуги курєрської доставки за накладними № 23362526 від 17.09.2014 на суму 768 грн. 00 коп., № 23362525 від 23.09.2014 на суму 258 грн. 00 коп., № 23362524 від 24.09.2014 на суму 192 грн. 00 коп., № 23362523 від 26.09.2014 на суму 162 грн. 00 коп., № 23362522 від 30.09.2014 на суму 96 грн. 00 коп., № 23362487 від 04.09.2014 на суму 192 грн. 00 коп., № 23362502 від 04.09.2014 на суму 396 грн. 00 коп., № 23362503 від 04.09.2014 на суму 192 грн. 00 коп., № 23362504 від 04.09.2014 на суму 396 грн. 00 коп., № 23362509 від 04.09.2014 на суму 156 грн. 00 коп., № 23362520 від 20.10.2014 на суму 1518 грн. 00 коп., 23362519 від 23.10.2014 на суму 670 грн. 00 коп., № 23362518 від 28.10.2014 на суму 1044 грн. 00 коп., № 23362521 від 02.10.2014 на суму 1210 грн. 00 коп., № 23362516 від 13.11.2014 на суму 1342 грн. 00 коп. та № 25135799 від 03.11.2014 на суму 192 грн. 00 коп., а отже, позивачем не доведено факту виникнення між сторонами господарських (договірних) правовідносин та, відповідно, виникнення у відповідача обовязку оплачувати послуги за вказаними накладними.

При цьому, враховуючи здійснену відповідачем оплату за платіжним дорученням № 38 від 20.02.2015 на суму 1056 грн. 00 коп. що є оплатою за послуги, виконані позивачем, які відповідач замовляв, а саме: послуги курєрської служби за накладною № 25135792 від 10.09.2014 на суму 144 грн. 00 коп. (рахунок на оплату № 2787 від 30.09.2014), за накладною № 25135791 від 12.09.2014 на суму 144 грн. 00 коп. (рахунок на оплату № 2787 від 30.09.2014), за накладною № 25135790 від 23.09.2014 на суму 144 грн. 00 коп. (рахунок на оплату № 2787 від 30.09.2014), за накладною № 25135789 від 02.10.2014 на суму 336 грн. 00 коп. (рахунок на оплату № 3151 від 31.10.2014), за накладною № 25135788 від 15.10.2014 на суму 96 грн. 00 коп. (рахунок на оплату № 3151 від 31.10.2014), за накладною № 25135798 від 23.10.2014 на суму 96 грн. 00 коп. (рахунок на оплату № 3151 від 31.10.2014) та за накладною № 25135787 від 04.11.2014 на суму 96 грн. 00 коп. (рахунок на оплату № 3485 від 28.11.2014), суд дійшов висновку, що така часткова оплата спірних рахунків не є визнанням факту надання послуг позивачем на всю суму рахунку та не свідчить про схвалення відповідних накладних у повному обсязі, а свідчить лише про визнання та схвалення відповідачем надання послуг за конкретними накладними (а саме, за тими, послуги за якими, як стверджує відповідач, ним замовлялись).

Суд зазначає, що відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Будь-яких доказів наступного схвалення відповідачем накладних № 23362526 від 17.09.2014 на суму 768 грн. 00 коп., № 23362525 від 23.09.2014 на суму 258 грн. 00 коп., № 23362524 від 24.09.2014 на суму 192 грн. 00 коп., № 23362523 від 26.09.2014 на суму 162 грн. 00 коп., № 23362522 від 30.09.2014 на суму 96 грн. 00 коп., № 23362487 від 04.09.2014 на суму 192 грн. 00 коп., № 23362502 від 04.09.2014 на суму 396 грн. 00 коп., № 23362503 від 04.09.2014 на суму 192 грн. 00 коп., № 23362504 від 04.09.2014 на суму 396 грн. 00 коп., № 23362509 від 04.09.2014 на суму 156 грн. 00 коп., № 23362520 від 20.10.2014 на суму 1518 грн. 00 коп., 23362519 від 23.10.2014 на суму 670 грн. 00 коп., № 23362518 від 28.10.2014 на суму 1044 грн. 00 коп., № 23362521 від 02.10.2014 на суму 1210 грн. 00 коп., № 23362516 від 13.11.2014 на суму 1342 грн. 00 коп. та № 25135799 від 03.11.2014 на суму 192 грн. 00 коп. позивачем суду не надано.

З огляду на відсутність належних та допустимих доказів, що підтверджують факт надання послуг відповідачу за вказаними видатковими накладними, суд дійшов висновку, що такі послуги відповідачу не надавались.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами існування тих обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 8806 грн. 80 коп. (суми основного боргу), оскільки позивачем не доведено, що відповідачем були надані замовлення на надання послуг курєрської доставки за вищевказаними накладними, а отже не доведено факт виникнення у відповідача обовязку оплатити їх.

Суд наголошує на тому, що відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Також суд зазначає, що статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладені норми чинного законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

Однак, позивачем не доведено порушення його прав та охоронюваних законом інтересів відповідачем, зокрема не доведено, що відповідач замовляв у позивача послуги курєрської доставки за накладними № 23362526 від 17.09.2014 на суму 768 грн. 00 коп., № 23362525 від 23.09.2014 на суму 258 грн. 00 коп., № 23362524 від 24.09.2014 на суму 192 грн. 00 коп., № 23362523 від 26.09.2014 на суму 162 грн. 00 коп., № 23362522 від 30.09.2014 на суму 96 грн. 00 коп., № 23362487 від 04.09.2014 на суму 192 грн. 00 коп., № 23362502 від 04.09.2014 на суму 396 грн. 00 коп., № 23362503 від 04.09.2014 на суму 192 грн. 00 коп., № 23362504 від 04.09.2014 на суму 396 грн. 00 коп., № 23362509 від 04.09.2014 на суму 156 грн. 00 коп., № 23362520 від 20.10.2014 на суму 1518 грн. 00 коп., 23362519 від 23.10.2014 на суму 670 грн. 00 коп., № 23362518 від 28.10.2014 на суму 1044 грн. 00 коп., № 23362521 від 02.10.2014 на суму 1210 грн. 00 коп., № 23362516 від 13.11.2014 на суму 1342 грн. 00 коп. та № 25135799 від 03.11.2014 на суму 192 грн. 00 коп.

Таким чином, суд відмовляє Товариству з обмеженою відповідальністю «Даймекс-Київ» у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Курєрська служба «Рекс» суми основного боргу у розмірі 8806 грн. 80 коп.

При цьому, суд зазначає, що долучені відповідачем до матеріалів справи копія Договору № 24/03/П про надання курєрських послуг від 30.05.2007, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Даймекс-Київ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Курєрська служба «Рекс», та копія Додаткового договору 1ДП до Договору № 0201-П від 02.01.2013 про надання курєрських послуг від 01.05.2014, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Курєрська служба «Рекс» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, регулюють відносини, в яких Товариство з обмеженою відповідальністю «Курєрська служба «Рекс» виступає виконавцем послуг, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Даймекс-Київ» та Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 замовниками, у звязку з чим вказані правочини не стосуються суті спору у даній справі, де предметом позову є стягнення грошових коштів із Товариства з обмеженою відповідальністю «Курєрська служба «Рекс» як із замовника послуг, виконавцем яких є Товариство з обмеженою відповідальністю «Даймекс-Київ».

Крім того, у звязку з простроченням виконання грошового зобовязання позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 251 грн. 52 коп. за загальний період нарахування з 16.10.2014 по 02.11.2015 та інфляційні втрати у розмірі 3849 грн. 63 коп. за період з жовтня 2014 року по жовтень 2015 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на те, що позивачем не доведено суду факту замовлення відповідачем послуг курєрської доставки на суму 8806 грн. 80 коп. та виникнення у відповідача обовязку сплатити позивачу грошові кошти у розмірі 8806 грн. 80 коп., суд дійшов висновку, що прострочення виконання грошового зобовязання не відбулось, у звязку з чим суд відмовляє Товариству з обмеженою відповідальністю «Даймекс-Київ» у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Курєрська служба «Рекс» 3% річних у розмірі 251 грн. 52 коп. та інфляційних втрат у розмірі 3849 грн. 63 коп.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 30.12.2015

Суддя І.М. Отрош