РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2015Справа №910/29511/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРАГРОІНВЕСТ-2007»
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю «Столичний Млин»
Простягнення 788 598,33 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. № 77 від 15.10.2015 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 дов. № 1-452 від 27.06.2015 р.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАГРОІНВЕСТ-2007" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Столичний Млин" про стягнення 788 598,33 грн.

Ухвалою суду від 23.11.2015 року порушено провадження у справі № 910/29511/15 та призначено її до розгляду на 11.12.2015 року.

Представник позивача 11.12.2015 року через канцелярію суду подав письмове підтвердження відсутності аналогічного спору, а в судовому засіданні 11.12.2015 року подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено.

Представник відповідача в судове засідання 11.12.2015 року не з'явився, проте 09.12.2015 року через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача у даному судовому засіданні надав усні пояснення щодо клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

У звязку з неявкою в судове засідання представника відповідача, суд задовольнив клопотання представника відповідача та відклав розгляд справи до 21.12.2015 р.

Представник відповідача через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з вирішенням питання щодо прийняття позовної заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 97/5 від 28.07.2015 р.

У судовому засіданні 21.12.2015 р. представник позивача подав письмові заперечення проти задоволення клопотання про відкладення розгляду справи, а також надав усні пояснення, відповідно до яких проти задоволення клопотання про відкладення розгляду справи заперечив.

Клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи судом розглянуто та відхилено.

У судовому засіданні 21.12.2015 р. представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечив та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 21.12.2015 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.07.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРАГРОІНВЕСТ-2007» (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Столичний Млин» (покупець, відповідач) було укладено договір купівлі-продажу № 94/5, у відповідності до умов якого постачальник зобовязувався поставити покупцю товар пшеницю 2, 3 класу, жито, а продавець зобовязався прийняти і оплатити зазначений товар.

Умови зазначеного договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1.6. договору, остаточна ціна, кількість та терміни поставки на кожну партію визначатимуться додатково угодою сторін, яка є невідємною частиною договору.

28.07.2015 р. між сторонами було укладено протокол погодження ціни за умовами якого сторони погодили встановити наступні ціни на зерно, що поставлятиметься: пшениця 3 кл. 3400,00 грн. за тонну, обсягом поставки 550 тонн.

Відповідно до зазначеного протоколу, поставка зерна здійснюється на умовах СРТ, в тому числі витрати щодо подання вагонів, прибирання вагонів, станційні збори, техобслуговування вагонів та інші витрати. У разі, якщо покупець оплачує такі витрати самостійно, продавець зобовязаний компенсувати покупцю дані витрати за вимогою останнього на підставі виставленого рахунку.

Термін дії даної угоди встановлюється з 28 липня 2015 р. і діє по 3 серпня 2015 р.

Оплата протягом 5 банківських днів з моменту поставки.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на виконання умов договору купівлі-продажу позивачем відповідачу було поставлено пшеницю третього класу у кількості 537,01 тонн на загальну суму 1 825 834,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 61 від 29.07.2015 р. заліковою вагою 87,92 тонни на суму 298 828,00 грн., видатковою накладною № 62 від 30.07.2015 р. заліковою вагою 208,08 тонни на суму 707 472,00 грн. та видатковою накладною № 63 від 31.07.2015 р. заліковою вагою 241,01 тонни на суму 819 434,00 грн.

Разом з тим, відповідач у строк вставлений в умовах договору до 07.08.2015 р. (протягом 5 банківських днів) з моменту останньої поставки оплатив поставлений товар частково на суму 450 000,00 грн., а саме 05.08.2015 р. 200 000,00 грн. (платіжне доручення № 3697 від 05.08.2015 р.), 07.08.2015 р. 250 000,00 грн. (платіжне доручення № 3741 від 07.08.2015 р.).

В подальшому, але з порушенням строків оплати, передбачених договором, ТОВ «Столичний млин» було сплачено на рахунок ТОВ «ІНТЕРАГРОІНВЕСТ» суму у розмірі 635 834,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3905 від 17.08.2015 р. на суму 100 000,00 грн., платіжним дорученням № 3905 від 17.08.2015 р. на суму 100 000,00 грн., платіжним дорученням № 3931 від 19.08.2015 р. на суму 75 834,00 грн., платіжним дорученням № 3968 від 20.08.2015 р. на суму 50 000,00 грн., платіжним дорученням № 3997 від 25.08.2015 р. на суму 50 000,00 грн., платіжним дорученням № 4056 від 27.08.2015 р. на суму 100 000,00 грн. платіжним дорученням № 4120 від 01.09.2015 р. на суму 50 000,00 грн., платіжним дорученням № 4286 від 08.09.2015 р. на суму 50 000,00 грн., платіжним дорученням № 4326 від 09.09.2015 р. на суму 50 000,00 грн., платіжним дорученням № 4828 від 08.10.2015 р. на суму 10 000,00 грн., платіжним дорученням № 5111 від 21.10.2015 р. на суму 40 000,00 грн., платіжним дорученням № 5260 від 30.10.2015 р. на суму 100 000,00 грн.

Таким чином, за твердженнями позивача, неоплаченим лишився товар на суму 740 000,00 грн. про стягнення яких він звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний млин». Також просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 42 000,15 грн. пені, 5 118,51 грн. три відсотки річних та 1 480,00 грн. інфляційних нарахувань.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 4.2 договору, оплата поставлено товару здійснюється протягом 5 банківських днів з моменту поставки.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що на виконання умов договору позивачем відповідачу було поставлено товар за видатковими накладними в яких було зазначено найменування, асортимент, кількість та ціна товару на суму 1 825 834,00 грн., що підтверджується видатковими накладними, копії яких містяться в матеріалах справи.

Разом з тим, відповідач за товар поставлений у даному періоді з урахуванням актів корегування ціни розрахувався частково на суму 1 085 834,00 грн., у звязку з чим заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар складає 740 000,00 грн.

Таким чином, враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 740 000,00 грн.

Позивач за прострочення строків сплати за поставлений товар, керуючись пунктом 5.3. договору, нарахував та просить стягнути з відповідача 42 000,15 грн. пені.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання за кожний день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 5.3 договору поставки встановлено, що за прострочення платежу за поставлений товар покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми, за кожен банківський день прострочення.

Здійснивши перерахунок пені з урахуванням умов договору, прострочення по сплаті грошового зобовязання та застосовуючи порядок розрахунків погоджений сторонами, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню повністю у розмірі 42 000,15 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРАГРОІНВЕСТ-2007» просить суд також стягнути з відповідача 5 118,15 грн. три відсотки річних та 1 480,00 грн. за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобовязання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних підлягають задоволенню повністю в сумі 5 118,15 грн., а в частині стягнення інфляційних нарахувань частково на суму 1 217,54 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний Млин» (місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Межигірська, 83, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРАГРОІНВЕСТ-2007» (місцезнаходження: 08751, Київська обл., Обухівський р-н, с. Красна Слобідка, вул. Леніна, 58, ) 740 000 (сімсот сорок тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 42 000 (сорок дві тисячі) грн. 15 коп. пені, 5 118 (пять тисяч сто вісімнадцять) грн. 15 коп. три відсотки річних, 1 217 (одну тисячу двісті сімнадцять) грн. 54 коп. інфляційних втрат та 11 825 (одинадцять тисяч вісімсот двадцять пять) грн. 04 коп. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

28.12.2015 р.

Суддя Спичак О.М.