РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"23" грудня 2015 р. Справа №924/1324/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Гулова А.Г.

суддя Маціщук А.В. ,

суддя Петухов М.Г.

при секретарі судового засідання Опанасюку Р.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представника за довіреністю від 20.04.2015р.

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волочиськ-Агро"

на рішення господарського суду Хмельницької області від 06.10.2015р.

у справі №924/1324/15 (суддя Заверуха С.В.)

за позовом Державного підприємства "Одеська залізниця", м.Одеса

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волочиськ-Агро", м.Волочиськ Хмельницької області

про стягнення 62247,64грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 06.10.2015р. у справі №924/1324/15 частково задоволено позов Державного підприємства "Одеська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волочиськ-Агро" про стягнення 62247,64грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача 56080,00грн. штрафу за неправильне зазначення маси вантажу та 1646,13грн. витрат по сплаті судового збору. У стягненні 6167,64грн. відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати і закрити провадження за безпідставністю позовних вимог.

Мотивуючи апеляційну скаргу, відповідач, зазначає, зокрема, наступне:

- на наданих позивачем копіях акту про комісійне відвантаження надлишку вантажу (кукурудза) з вагону №95329926 по відправці №33941170, складеного на станції Котовськ 29.03.2015р., та звіту зважування від 29.03.2015р. ніби міститься підпис представника ТОВ «Волочиськ-Агро» ОСОБА_2, проте на вказаних документах підпис останнього відсутній. Разом з тим, зазначає, що повноважним представником ТзОВ "Волочиськ-Агро" може бути лише та особа на яку підприємством видано відповідну довіреність, яка в свою чергу підписується генеральним директором та скріплюється печаткою підприємства;

- в акті про комісійне відвантаження надлишку вантажу (кукурудза) з вагону №95329926 зазначено, що вантаж перевищував вантажопідйомність вагону на 3300кг., а тому його було вивантажено засобами вантажовідправника та вивезено за межі станції транспортом останнього, а саме автомобілем держ.№АВ0581АВ. Однак, ТзОВ «Волочиськ-Агро» не являється власником даного автомобіля. При цьому, вказаний автомобіль зареєстрований у Вінницькій області, а відповідач - у Хмельницькій області, де номерні знаки на автомобілях починаються з літер ХМ, а не з АВ;

- у акті загальної форми №18 від 29.03.2015р. робиться посилання на телеграму та її вартість 127,32грн., яка включена до загальної суми позовних вимог. Однак, відповідачу не зрозуміло, що це за телеграма і кому вона адресована, оскільки, зі слів останнього, він будь-яких телеграм від позивача не отримував, зокрема, про перевантаження вагонів;

- абзацом 11 ч.1 п.3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р. та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08.07.2002р. за №567/6855 передбачено, що акт загальної форми складається в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта, відповідно, у даному випадку, підставою для складання комерційного акта є акт загальної форми №1488 від 26.03.2015р., який позивачем суду не надано, проте, останній надав акт загальної форми від 29.03.2015р. за №18, а тому, на думку скаржника, у разі наявності комерційного акта, складання акта загальної форми не передбачено;

- п.10 вказаних Правил встановлено, що комерційний акт підписується начальником станції (його заступником), начальником вантажного району (завідувачем вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівником станції, якщо він приймав участь у здійсненні перевірки. Разом з тим, у разі необхідності, до здійснення перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці. Проте, з комерційного акта вбачається, що його підписали ОСОБА_3, навпроти його прізвища стоїть напис "по штату нет", ОСОБА_4 - комерційний агент та ОСОБА_5 - ДСКГ;

- у абзаці 2 ч.2 п.4 Правил складання актів зазначено, у разі перевірки маси вантажу зважуванням на вагонних вагах, якщо маса тари приймається за трафаретом на вагоні, комерційний акт складається в день зважування вагона з вантажем; якщо маса тари вагона визначається зважуванням його після вивантаження, комерційний акт складається в день зважування порожнього вагона, проте, позивач у комерційному акті від 29.03.2015р. посилається на акт загальної форми №1488 від 26.03.2015р., на підставі якого вагон №95329926 поданий на комісійне переважування, а тому, в порушення вищезазначеної норми, комерційний акт складений неуповноваженими особами та ще й через 3 доби після комісійного переважування;

- відповідно до п.п.8, 9 зазначених Правил у разі затримки вагонів на підходах до станції та безпосередньо на станції з причин, які залежать від вантажовласника, залізниця видає наказ, який підписується посадовою особою залізниці та складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника, у якому вказується час затримки вагонів та їх номери, проте, скаржник жодних повідомлень та відповідного наказу не отримував, у т.ч. шляхом надсилання телеграми, на яку здійснює посилання позивач у акті загальної форми №18 від 29.03.2015р.;

- відповідно до акта загальної форми №18 від 29.03.2015р. підставою його складання слугувало відчеплення 26.03.2015р. о 17:56год. вагона від поїзда №3013 для здійснення перевірки ваги вантажу на станційних тензометричних статичних вагах, однак вагон простояв в очікуванні виправлення комерційної несправності до 13:45год. 29.03.2015р.

У додаткових письмових поясненнях від 08.12.2015р. відповідач, крім того, зазначає, що Правила складання актів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002р. за №567/6855, передбачають вичерпний перелік підстав для складання актів загальної форми, серед них перевантаження вагонів не передбачено.

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу, що, у відповідності до ч.2 ст.96 ГПК України, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, його представник у судовому засіданні заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить оскаржене рішення господарського суду Хмельницької області від 06 жовтня 2015 року у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Проте, надіслав на адресу суду клопотання від 17.12.2015р. про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки він 23.12.2015р. задіяний, як представник ТзОВ "Волочиськ - Агро", у іншому судовому процесі по розгляду адміністративної справи.

Враховуючи норми ст.ст.101, 102 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, відповідач мав достатньо часу щодо вирішення питання представництва його інтересів у даній справі, з огляду на норми ст.28 ГПК України, та той факт, що неявка в засідання суду представника ТзОВ "Волочиськ - Агро", належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення, колегія суддів відмовила у задоволенні клопотання представника скаржника про відкладення розгляду справи та розглянула апеляційну скаргу за відсутності останнього.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 24.03.2015р. ТзОВ Волочиськ - Агро із станції Війтівці Південно-Західної залізниці, згідно із залізничною накладною №33941170 відправлено вагон №95329926 з вантажем насыпь Зерно кукурузы із станцією призначення Миколаїв, одержувач ТОВ СП Нібулон, код 0546. Вартість проїзної плати 11216,00грн.

26.03.2015р. на станції Котовськ було складено акт загальної форми за №1488, в якому зазначено, що згідно із протоколом зважування вагона: брутто 90,7т., тара 20,4т., нетто 70,0т., вантажопідйомність 65,0т., більше вантажопідйомності на 5,4т., вагон відчеплено для перевірки.

На станції Війтівці, Жмеринку, зокрема, надіслано оперативне повідомлення від 26.03.2015р. про те, що 26.03.2015р. виявлено невідповідність маси вантажу, вказаної в перевізних документах, у зв`язку з чим вагон відчеплений для перевірки.

29 березня 2015р. на станції Котовськ Одеської залізниці о. 9год. 56хв. здійснено контрольне зважування вагона №95329926 на справних вагонних електромеханічних вагах ВВ 150 Є, про що складено звіт про зважування та комерційний акт серії АЄ №859211.

Відповідно до комерційного акта у вагоні №95329926 маса вантажу склала 68300 кг, тара 20450 кг, тобто маса вантажу на 3400 кг., більша ніж вказано в накладній, та на 3300кг. більша вантажопідйомності. Згідно з актом надлишок вантажу забраний відправником та завантажений на автомобіль (АВ 0581 АВ). Даний акт підписаний комерційними агентами ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ДСКП ОСОБА_7 та начальником станції Котовськ.

Також, матеріали справи містять акт загальної форми №18 від 29.03.2015р., відповідно до якого, вагон №95329926 за накладною №33941170 відчеплений для перевірки маси вантажу 26.03.2015 р. в 17 год. 56 хв. від потяга №3013. Вагон знаходився в очікуванні виправлення комерційної несправності до 29.03.2015 р. 13 год. 45 хв. Плата за користування вагоном за 67 год. 49 хв. =1149,40+ (НДС-229,90)=1379,40 грн.; збір за маневрову роботу - за 120 мін. =2343,20 + (НДС -468,64) =2811,84 грн.; збір за зважування вагона 3 рази: 451,80 + (НДС-90,36)=542,16 грн., телеграма 106,10 + (НДС -21,22) =127,32 грн.; зберігання вантажу 68 т. - 2 доби:1089,10 + (НДС - 217,82) =1306,92 грн.

В матеріалах справи наявний звіт від 29.03.2015р. про зважування о. 13год. 41хв. вагона №95329926, після вивантаження надлишку вантажу, де стоїть відмітка представника ТОВ "Волочиськ-Агро" ОСОБА_8 про присутність при зважуванні та відсутність претензій.

Відповідно до акту комісійного відвантаження надлишку від 29.03.2015 р., підписаного також представником відповідача ОСОБА_2, надлишок вантажу вивантажено засобами вантажовідправника та вивезено за межі станції транспортом останнього.

На підтвердження повноважень представника відповідача позивач надав копію наказу ТзОВ "Волчиськ - Агро" від 16.01.2015р. №4-Г, в якому зазначено, що згідно зі ст.69 Статуту залізниць України відповідальним за правильність навантаження, вивантаження та кріплення вантажів на відкритому, критому рухомому складі, а також при виконанні навантажувально-розвантажувальних робіт призначено ОСОБА_2, копію паспорта останнього, копію посвідчення №36 від 04.03.2015р., з якого вбачається, що фахівець зі збуту ТзОВ "Волочиськ-Агро" ОСОБА_2 здав іспити зі знань загальних вимог навантаження зернових вантажів, вивантаження різних вантажів, копію довіреності, виданої відповідачем 28.03.2015р. за №206 на отримання цінностей.

За наведених обставин, 08.08.2015р. Державне підприємство «Одеська залізниця», з посиланням на ст.ст.315 Господарського кодексу України, ст.ст. 24, 37, 118, 122, ч.1 ст.129 Статуту залізниць України, п.5 Правил приймання вантажів до перевезення, п.2.1. Правил оформлення перевізних документів, звернулося з позовом до суду про стягнення з ТзОВ «Волочиськ-Агро» 56080,00грн. штрафу та 6167,64грн. додаткових витрат, всього 62247,64грн.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Хмельницької області від 06.10.2015р. у даній справі позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 56080,00грн. та 1646,13грн. судового збору. У стягненні 6164,64грн. відмовлено.

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст.908 ЦК України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Порядок накладення та стягнення штрафів за правопорушення у сфері перевезення вантажу залізницею встановлено Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. № 457 (надалі - Статут).

Статтею 2 Статуту передбачено, що останній визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до ст.6 Статуту, накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Пунктом 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 встановлено, що на кожне відправлення вантажу відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил.

Згідно пункту 1.3. вказаних Правил оформлення перевізних документів, усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником до відповідних граф. Виправлення не допускаються, у разі зміни відомостей, внесених до перевізного документа відправник зобовязаний заповнити новий перевізний документ.

Статтею 24 Статуту встановлено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Упакування, пакетування, тара повинні відповідати вимогам нормативних документів. Відправник зобов'язаний на вимогу залізниці пред'явити стандарт або технічні умови, сертифікат на відвантажувану продукцію (якщо вона підлягає сертифікації), а також на її тару.

У відповідності до статті 37 Статуту, під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником, з відображенням способу визначення у накладній.

Судом встановлено, що під час заповнення накладної відповідачем вказано тару вагою 204500кг., нетто - 64900 кг.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення передбачено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Статтею 129 Статуту, яка кореспондується із ч.1 ст.26 Закону України Про залізничний транспорт, встановлено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

В матеріалах справи наявний комерційний акт АЄ №859211 від 29.03.2015р., складений у встановленому порядку на ст.Котовск, з якого вбачається, що лишок маси наявного у вагоні вантажу більший, ніж вказано відповідачем у перевізному документі на 3400кг., а вагон перевантажено більше його вантажопідйомності на 3300кг., що, в свою чергу, загрожує безпеці руху поїздів згідно з ПТЕ р.15 п.15.27.

Судом встановлено, що вказаний вантаж вагою 3400кг. вивантажено із вагона №95329926 і вивезено із станції силами вантажовідправника.

Відповідно до ст.122 Статуту за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно зі ст.118 Статуту за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок розміру штрафу у сумі 56080,00грн., колегія суддів встановила, що розрахунок здійснений правильно, розмір штрафу визначений відповідно до норм чинного законодавства (11216,00грн. х 5 = 56080,00грн.).

Згідно з підпунктами 6 та 3, пунктами 3.3. та 3,15 розяснень Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002р. за №04-5/601 Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею господарським судам слід мати на увазі таке. Стаття 24 Статуту надає залізницям право перевіряти правильність відомостей, зазначених відправником у залізничній накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній, у тому числі і після прибуття вантажу на станцію призначення. Пункт 26 Тарифного керівництва також надає залізниці право на договірних засадах зважувати та перевіряти масу вантажів при прийманні, видачі і перевантаженні у випадках, не передбачених Правилами перевезення, і згідно зі статтею 129 Статуту складати комерційний акт. Тому складання залізницею комерційного акту у випадках, коли залізниця не зобов'язана була видавати вантаж з перевіркою, не може бути підставою для визнання відповідного комерційного акта таким, що не має доказового значення. У застосуванні статті 118 Статуту слід мати на увазі, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених у цій статті порушень, встановлених залізницею як на станції призначення або під час перевезення, так і на станції відправлення після пред'явлення вантажу до перевезення, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що факт вчинення ТзОВ "Волочиськ-Агро" порушення у вигляді завантаження вагону №95329926 понад його вантажопідйомність та зазначення маси вантажу у перевізному документі у меншому розмірі, ніж є насправді, підтверджені належними доказами, а тому штраф у розмірі 56080,00грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо позовної вимоги про стягнення 6167,64грн. додаткових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст.225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, спірна сума складається з нарахованих залізницею у зв'язку із затриманням вагону №95329926 витрат, які включають плату за користування вагоном, збір за зважування, збір за маневрову роботу, збір за телеграфне повідомлення, збір за зберігання вантажу.

Згідно зі ст.119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниць вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Пунктом 3 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 року № 113, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 року за №165/3458, передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, які складаються на підставі пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, актів загальної форми ГУ-23.

Судом встановлено, затримка вагону №95329926 відбулася на станції Котовск Одеської залізниці, яка не є станцією відправлення чи призначення. При цьому, відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46, які є документами обліку часу перебування вагонів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, не складалися, а тому місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку, що нарахування плати за користування вагоном здійснено не у відповідності до статті 119 Статуту залізниць України та Правил користування вагонами та контейнерами, відповідно, позовні вимоги в цій частині правомірно не задоволив.

На рахунок вимог про стягнення збору за зважування та за маневрові роботи, то, виходячи з положень п.4.1 розділу 3 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги (тарифне керівництво №1), затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009р. N317, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009р. за N340/16356, за зважування вантажів або порожніх вагонів (контейнерів) та за зважування вантажів у пунктах перевалки на вагах залізниці нараховується збір. Крім збору за зважування на вагах залізниці, нараховується збір за маневрову роботу, якщо вагони подаються на ваги локомотивом залізниці, згідно з пунктом 1.8 цього розділу (п.4.3 розділу 3 Збірника).

Відповідно до п.1.8 розділу 3 Збірника за маневрову роботу, що виконується локомотивом залізниці не одночасно з подачею або забиранням вагонів на вимогу власника під'їзної колії, вантажовласника або порту, яка оформлена пам'яткою про подавання/забирання вагонів (форми ГУ-45), із зазначенням у ній часу, протягом якого виконувалась маневрова робота, нараховується збір у розмірі 292,6грн. за кожні півгодини роботи локомотива, рахуючи неповні півгодини за повні.

Пунктом 4.4 розділу 3 Збірника встановлено, що збір за зважування не нараховується, зокрема, за контрольні перевірки маси вантажу, визначеної вантажовідправником (ст.24 Статуту залізниць України)

Відповідно до письмових пояснень позивача плата за контрольне зважування залізницею не нараховувалась. Після приведення маси вантажу у вагонах у відповідність з перевізними документами (надлишок вантажу видано представнику вантажоодержувача) було проведено зважування вагонів для оформлення нових перевізних документів, за що нараховано збір за зважування та за маневрову роботу.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем не доведено обов'язку відправника сплатити збір за зважування вагонів та за маневрову роботу для їх відправлення із проміжної станції та станцію призначення, оскільки сам факт проведення вказаних операцій залізницею не підпадає під визначення наслідків неправильного оформлення накладної, обов'язок нести відповідальність за які окремо від штрафу унормований у ст.122 Статуту залізниць України.

При цьому, матеріали справи не містять вимогу вантажовласника про виконання маневрових робіт, наявність якої згідно з пунктом 1.8 розділу 3 Збірника, є обовязковим для нарахування збору за маневрову роботу.

Вимога про стягнення збору за телеграфне повідомлення, який передбачений пунктом 10 розділу 3 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги (Тарифне керівництво №1), затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009р. N 317, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009р. за N340/16356. до задоволення не підлягає, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували надсилання телеграфних повідомлень на адресу відповідача та понесені залізницею витрати, пов'язані з відправленням таких повідомлень.

Статтями 46, 47 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

У разі прибуття вантажу на адресу одержувача, поставка якого йому не передбачена планом (договором, контрактом, замовленням, нарядом та ін.), останній зобов'язаний прийняти такий вантаж від станції на відповідальне зберігання.

Правила зберігання вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 та зареєстровані в Міністерстві юстиції 24.11.2000р. за №866/5087, у пункті 5 встановлюють, що якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

Пунктом 8 Правил зберігання вантажів передбачено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо), при цьому термін безоплатного зберігання обчислюється при затримці - з моменту затримки.

Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ним послуги (Тарифне керівництво №1), затверджений наказом Мінтрансу України від 23.09.2009р. № 317 та зареєстрований Міністерством юстиції 15.04.2009р. за №340/16356, в пункті 2 розділу 3 встановлює розміри зборів за зберігання вантажів, а в розділі 5 - ставки плати за користування вагонами. Таким чином, збір за зберігання вантажів та плата за користування вагонами є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

Разом з тим, норми статті 46 Статуту залізниць України, Правил зберігання вантажів та Тарифного керівництва №1 не передбачають укладання окремого договору на зберігання вантажу, який перевозиться за договором перевезення (накладної), як і не передбачають винятку щодо сплати збору за ставками Тарифного керівництва №1.

Згідно з п.9 Правил зберігання вантажів факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Статтею 129 Статуту залізниць України встановлено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Аналогічні вимоги містять також Правила складання актів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002р. №334, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 08.07.2002р. за №567/6855. Відповідно до п.3 зазначених Правил, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі затримки вагонів на станції призначення, пов`язаної з очікуванням подачі під вивантаження з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної підїзної колії, порту, підприємства.

Таким чином, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства належним і допустимим доказом посвідчення обставин, що є підставою для нарахування плати за понаднормативне зберігання вантажу, є акти загальної форми.

Проте вказані акти в матеріалах справи відсутні.

Згідно зі ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Це стосується, в першу чергу, позивача, який повинен довести факти та обставини, на підставі яких він будує позовні вимоги.

З огляду на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження факту понесення позивачем з вини відповідача додаткових витрат у сумі 6167,64грн., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у позові у цій частині.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, щодо відсутності у ОСОБА_2 повноважень на отримання матеріальних цінностей від імені ТзОВ "Волочиськ-Агро" та відсутності його підпису у акті комісійного відвантаження не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки у матеріалах справи наявні копія наказу ТзОВ "Волчиськ - Агро" від 16.01.2015р. №4-Г, відповідно до якого, ОСОБА_2 призначено відповідальним за правильність навантаження, вивантаження та кріплення вантажів на відкритому, критому рухомому складі та при виконанні навантажувально-розвантажувальних робіт, копія його паспорта, копія посвідчення на ім`я останнього за №36 від 04.03.2015р., копія довіреності від 28.03.2015р. за №206 на отримання цінностей, підписана керівником ТзОВ "Волочиськ-Агро" та скріплена печаткою товариства. До цього, підписи ОСОБА_2 є як у звіті зважування від 29.03.2015р., так і у акті комісійного відвантажування від 29.03.2015р.

Таким чином, маючи довіреність відповідача, ОСОБА_2 вправі був діяти від його імені, відповідно, обирати транспортні засоби для завантаження надлишку товару, а тому доводи апеляційної скарги, що відповідач не є власником автомобіля, на який завантажено товар, у даному випадку, значення не мають.

Також, слід зазначити, доводи скаржника щодо непідписання комерційного акта серії АЄ №859211 від 29.03.2015р. начальником станції Котовськ є безпідставними, оскільки комерційний акт містить такий підпис.

Крім того, оскільки актом загальної форми №1488 від 26.03.2015р. засвідчено факт невідповідності маси вантажу й відчеплення вагона у зв`язку з цим для перевірки, за результатами якої складено комерційний акт, судом не беруться до уваги доводи скаржника стосовно того, що акт загальної форми складається в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта, а у даному випадку, зі слів скаржника, підставою для складання комерційного акта є акт загальної форми №1488 від 26.03.2015р.

Решта доводів апеляційної скарги спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не грунтуються на нормах чинного законодавства.

Судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для скасування оскарженого рішення.

За наведених обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Хмельницької області від 06.10.2015р. прийняте з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Хмельницької області від 06.10.2015р. у справі №924/1324/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТзОВ "Волочиськ - Агро", м.Волочиськ - без задоволення.

2. Справу №924/1324/15 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.