КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р. Справа№ 911/3180/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Тищенко А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: не з'явились

від відповідача: Горбатенко А.В. за дов. № 01/09 від 01.09.2015 р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю„Експансія"

на рішення Господарського суду Київської області

від 23.09.2015 р.

у справі № 911/3180/15 (суддя Конюх О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Північ-Центр

Лтд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Експансія"

про стягнення 128 270, 01 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Північ-Центр Лтд" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом від 30.06.2015р. №30/06-01 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія" про стягнення 128 270,01 грн. заборгованості, з яких: 75 482,14 грн. основного боргу за договором поставки від 01.01.2009р. №603-РВ, пеня в сумі 12 912,62 грн., 1 681,29 грн. процентів річних та 38 193,96 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору поставки від 01.01.2009р. №603-РВ за період серпень-вересень 2014р. позивач поставив, а відповідач прийняв товар згідно видаткових накладних на загальну суму 98 190,08 грн. Проте, в порушення умов зазначеного договору відповідач свої грошові зобов'язання належним чином не виконав та за отриманий товар вчасно та в повному обсязі не розрахувався, в результаті чого з урахуванням часткової оплати та повернення товару за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 75 482,14 грн. Крім того, позивач твердить, що у зв'язку із простроченням відповідачем свого грошового зобов'язання з останнього належить до стягнення пеня в сумі 12 912,62 грн., проценти річних в сумі 1 681,29 грн. та інфляційні втрати в сумі 38 193,96 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 23.09.2015 р. у справі № 911/3180/15 позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Північ-Центр Лтд" 75 482,07 грн. (сімдесят п'ять тисяч чотириста вісімдесят дві гривні сім копійок) основного боргу, 4 286,89 грн. (чотири тисячі двісті вісімдесят шість гривень вісімдесят дев'ять копійок) пені, 1 681,29 грн. (одну тисячу шістсот вісімдесят одну гривню двадцять дев'ять копійок) процентів річних, 38 193,96 грн. (тридцять вісім тисяч сто дев'яносто три гривні дев'яносто шість копійок) інфляційних втрат, 2 392,88 грн. (дві тисячі триста дев'яносто дві гривні вісімдесят вісім копійок) судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю „Експансія" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2015 р. у справі № 911/3180/15 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 листопада 2015 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Експансія" на рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2015 р. у справі № 911/3180/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Мартюк А.І., суддів Зубець Л.П., Новіков М.М..

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 р. у зв'язку із звільненням судді Новікова М.М. у відставку, сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя: Мартюк А.І., суддів Тищенко А.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 р. у справі № 911/3180/15 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Експансія" прийнято до провадження, колегією суду у складі головуючого судді Мартюк А.І., суддів Зубець Л.П., Тищенко А.І. та призначено розгляд справи на 07.12.2015р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 р. у справі № 911/3180/15 відкладено розгляд справи на 14.12.2015р.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2015 р. у справі № 911/3180/15 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Представники позивача у судове засідання не з'явились. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

01.01.2009р. між ТОВ "Північ-Центр Лтд" (постачальник) та ТОВ "Експансія" (покупець) укладений договір поставки №603-РВ (далі - Договір), згідно якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити товар відповідно до умов Договору.

Відповідно до пункт 1.2 Договору товар поставляється в асортименті та за цінами, узгодженими сторонами Договору в Специфікації (додаток №1), яка є невід'ємною частиною Договору. Кількість товару та асортимент конкретної партії вказується в замовленні, узгодженому сторонами у встановленому цим Договором порядку.

?Відповідно до пункт 2.2 Договору ціна товару, що вказана в накладних, які надаються постачальником покупцю разом із партією товару, повинна відповідати Специфікації. Зміна ціни без попереднього узгодження сторонами, шляхом складання та підписання нової Специфікації, до виконання всіх діючих і не виконаних на момент такої зміни замовлень, не допускається.

?Обов'язковою умовою для оплати поставленого за Договором товару є наявність у покупця оформлених у встановленому чинним законодавством України порядку відповідної накладної і податкової накладної, а також інших документів, які передбачені ст. 4 Договору. При відсутності одного з зазначених документів, включаючи неналежне їх оформлення, розбіжності у відомостях чи даних, постачальник повинен виправити помилки протягом 7-ми днів з дати поставки (пункт 2.5 Договору);

?Оплата за товар здійснюється протягом 30 календарних днів від дати поставки за умови, що постачальник належним чином виконав вимоги пункту 2.5. Договору. Якщо постачальник виконав вимоги пункту 2.5. Договору пізніше 7-ми денного строку, передбаченого пунктом 2.5. Договору. В разі, коли останній день строку платежу припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день банківської установи, днем виконання зобов'язання є перший за ним робочий день. В першу чергу погашається вартість отриманого товару, в другу чергу - всі інші платежі, передбачені Договором. Строк платежу за товари, поставлені до будь-якого нового магазину, рухається з дати офіційного відкриття, а не з дати отримання товару (пункт 2.6 Договору);

?За результатами кожного місяця покупець готує акти звірки взаєморозрахунків та направляє їх постачальникові. Постачальник повинен протягом одного тижня з моменту отримання акту звірки підписати його та надіслати покупцеві чи заявити письмові мотивовані зауваження до акту. У випадку, якщо протягом одного тижня з моменту отримання акту постачальник не надасть покупцеві підписаний примірник, чи не заявить письмові зауваження, акт буде вважатись визнаним і узгодженим з боку постачальника (пункт 2.7 Договору);

?Постачальник зобов'язується здійснити поставку партії товару на умовах DDP Інкотермс 2000 (якщо інше не передбачено додатковою угодою сторін) за адресою та в строк, вказані в замовленні, дотримуючись "Графіку замовлення, доставки і приймання товару" (додаток №3). Умови транспортування (температура, вологість санітарний стан транспортного засобу і т.д.) повинні відповідати вимогам нормативної документації України на кожний вид продукції (пункт 3.2 Договору);

?Передача товару постачальником і його приймання покупцем по найменуванню, кількості (вазі), якості і ціні проводиться на підставі видаткової та/або товарно-транспортної накладної тільки відповідно до погодженого сторонами замовлення. Покупець приймає товар в асортименті, кількості і за цінами, зазначеним у погодженому сторонами замовленні та Специфікації (пункт 3.8 Договору);

?Датою приймання партії товару та перехід права власності та ризиків вважається дата підписання відповідної накладної уповноваженим представником покупця (пункт 3.17. Договору);

?У випадку порушення термінів оплати товару, передбачених цим Договором, покупець оплачує на користь постачальника виключну неустойку в розмірі 0,05% від простроченої суми оплати за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки (пункт 7.2 Договору).

01.01.2014р. між ТОВ "Північ-Центр Лтд" (постачальник) та ТОВ "Експансія" (покупець) укладено додаткову угоду до Договору, згідно якої сторони погодили, що Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014р.

У тому випадку, якщо сторони у термін не менш ніж за 20 днів до закінчення терміну дії даного Договору, не повідомлять одна одну про бажання розірвати Договір або укласти новий Договір, то останній вважається продовженим терміном на один рік (пункт 11.1. Договору в редакції додаткової угоди від 01.01.2014р. до Договору).

Матеріали справи містять Протокол розбіжностей до Договору, підписаний представниками обох сторін та засвідчений печатками підприємств.

Відповідно до частини 4 ст. 181 ГК України за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робить застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

За приписами частини 5 ст. 181 ГК України сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Згідно частини 6 ст. 181 ГК України у разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, з тексту Протоколу розбіжностей до Договору вбачається що сторони не дійшли згоди щодо умов Договору,зокрема, викладених у пунктах 2.3., 2.4., 2.8., 3.1., 4.2, 4.3., 5.8., 5.9., 7.1., 7.2., 7.3., 7.4., 7.5., 7.6. Договору.

Однак, у поданому протоколі розбіжностей, який хоча й підписаний та скріплений печатками обох сторін, відсутнє посилання на те, яка саме з наведених редакцій спірних пунктів (постачальника чи покупця) є погодженою та включеною у договір. За таких обставин, доказів врегулювання розбіжностей вказаним протоколом суду не надано, і під час розгляду спірних правовідносини сторін суд керується підписаним обома сторонами та засвідченим печатками підприємств Договором поставки №603-РВ від 01.01.2009р. в редакції укладених до нього додаткових угод.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За своєю правовою природою вказаний Договір, є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до умов Договору за період серпень-вересень 2014р. позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 98 190,08 грн. без зауважень та заперечень, що підтверджується належним чином підписаними повноважними представниками сторін та засвідченими печатками обох підприємств видатковими накладними від 19.08.2014р. №РФ000145805 на суму 17 614,76 грн., від 23.08.2014р. №РФ000149510 на суму 8 676,34 грн., від 26.08.2014р. №РФ000149869 на суму 30 136,36 грн., від 30.08.2014р. №РФ0 236,00 грн., від 30.08.2014р. №РФ000153675 на суму 6 470,00 грн., від 02.09.2014р. №РФ000154497 на суму 18 056,62 грн..

Доводи відповідач зазначає, що накладні не містять посилань на договір, а відтак до вказаних відносин поставки положення договору не застосовуються, судом не приймаються до уваги, оскільки по-перше апелянтом не надано суду доказів існування будь-яких інших договорів між позивачем та відповідачем, на виконання яких могли здійснюватись зазначені поставки, по-друге зазначає про відсутність обов'язку оплачувати отриманий за вказаними накладними товар, посилається на пункти 2.5, 2.6, 3.15 договору поставки від 01.01.2009р. № 603-РВ, яка відповідає примірнику договору, поданому позивачем. Крім того, до матеріалів справи копія платіжного доручення від 23.09.2014р. № 2556606, з якого вбачається, що відповідач здійснював часткову оплату отриманого товару, посилаючись в полі "призначення платежу" саме на договір від 01.01.2009р. № 603-РВ.

Крім того, суд відхиляє посилання відповідача на те, що у зв'язку із не підписанням сторонами специфікації у відповідача не виникло обов'язку з оплати отриманого товару.

Згідно до частини 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктами 1.2, 3.1, 3.3 Договору передбачено здійснення поставки позивачем товару відповідно до замовлень покупця, при цьому пункт 3.5 Договору дозволяє відповідачу не приймати товар, не зазначений у замовленні. Відповідач не відмовився прийняти товар за кількістю, асортиментом та ціною, яка зазначена у видаткових накладних, а отже у зв'язку із прийняттям від позивача товару у відповідача виник обов'язок його оплатити в повному обсязі у строк, передбачений договором - 30 календарних днів від дати поставки .

Так, станом на 03.10.2014р. у відповідача виник обов'язок оплатити отриманий від відповідача товар на суму 78 190,07 грн., про що сторонами було погоджено, складено та підписано, зокрема, акт звірки взаємних розрахунків станом на 01.10.2015р. (копію залучено до матеріалів справи, а оригінал було надано для огляду в судовому засіданні).

Акти звірки взаєморозрахунків, зокрема, станом на 01.10.2014р. свідчать про те, що відповідач здійснював оплату за отриманий від позивача товар, в результаті чого станом на 01.01.2015р. вартість отриманого відповідачем та не оплаченого товару з урахуванням часткового повернення товару становить 75 482,07 грн., що вбачається із залучених до матеріалів справи актів звірки взаєморозрахунків та копій первинних документів (накладних, платіжного доручення) за Договором.

Відповідач взятих на себе зобов'язань за Договором в повному обсязі не виконав, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 75 482,07 грн. грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 75 482,07 грн..

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 12 912,62грн., нараховану за період з 02.10.2014р. по 02.04.2015р.

Згідно із ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 7.2. Договору сторони передбачили, що у випадку порушення термінів оплати товару, передбачених цим Договором, покупець оплачує на користь постачальника виключну неустойку в розмірі 0,05% від простроченої суми оплати за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно частини 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що за порушення грошових зобов'язань за цим Договором покупець сплачує продавцю пеню (штрафну неустойку) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період несплати зобов'язань, від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день порушення виконання. Пеня нараховується за весь період прострочення грошових зобов'язань.

Договірні правовідносини між сторонами щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", який є спеціальним з питань регулювання відносин, щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, і має пріоритетне застосування, щодо зазначених правовідносин сторін у справі.

В зазначеному законі прямо вказано про те, що розмір пені не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, а відповідно до абзацу другого частини 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов'язання мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до частини 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Оскільки інший період нарахування пені в Договорі сторонами не встановлено, нарахування пені має розпочатися наступного дня після спливу передбачених договором 30 календарних днів від дати поставки за кожною накладною, та припинитися або в день виконання грошового зобов'язання, або через шість місяців у відповідне число останнього місяця строку після кінцевого строку оплати.

У зв'язку із простроченням відповідачем грошового зобов'язання, позивач просить суд стягнути з відповідача проценти річних в сумі 1 681,29 грн. та інфляційні втрати в сумі 38 193,96 грн., розраховані з 02.10.2014р. до 30.06.2015р.

Відповідно до положень частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Оскільки 3% річних та інфляційні не є штрафними санкціями, то обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до ст. 232 ГК України не застосовується.

Колегія суддів погоджується з розрахунком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 4 286,89 грн., 3% річних в сумі 1 681,29 грн. та інфляційні втрати в сумі 38 646,82 грн.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2015р. у справі № 911/3180/15 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю„Експансія" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2015р. у справі № 911/3180/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/3180/15 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді А.І. Тищенко

Л.П. Зубець