РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2015Справа №910/28656/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція»

до Комунального підприємства «Фармація»

про стягнення 36 652,10 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_1 по дов. № 35 від 12.05.2015

від відповідача ОСОБА_2 по дов. № 473 від 04.12.2014

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» про стягнення з Комунального підприємства «Фармація» 36 652,10 грн., з яких: 25 388,19 грн. основного боргу, 3 916,13 грн. пені, 6 811,10 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 536,68 грн. 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобовязань згідно договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 420279/1юр від 12.03.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 порушено провадження у справі № 910/28656/15 та призначено її до розгляду на 24.11.2015.

Позивачем в судовому засіданні 24.11.2015 подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 40 561,78 грн., з яких: 16 627,87 грн. основного боргу, 16 627,87 грн. пені, 6 811,10 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 494,94 грн. -3% річних.

Відповідачем 24.11.2015 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з хворобою представника відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/28656/15 від 24.11.2015, у звязку з неявкою в судове засідання представника відповідача та невиконанням відповідачем вимог ухвали про порушення провадження у справі від 10.11.2015, розгляд справи був відкладений на 03.12.2015.

Відповідачем 03.12.2015 до відділу діловодства суду подано клопотання про витребування у позивача доказів.

Позивач в судовому засіданні 03.12.2015 не заперечував проти задоволення даного клопотання та надання документів.

Відповідач у поданому 03.12.2015 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки позивачем не надано доказів направлення рахунків-фактур відповідачу, а отже позивач не вчинив дій необхідних для виконання обовязку відповідачем в частині оплати наданих послуг, зокрема не довів до відповідача інформації про обсяг та вартість місячного споживання теплоенергії. Також зазначає, що додані до позову рахунки від 30.11.2014, від 31.12.2014, від 31.01.2015, від 28.02.2015 містять посилання на договір, що укладений сторонами 12.03.2015, а отже вони виписані позивачем вже після укладення договору та не могли бути своєчасно направлені для їх оплати відповідачу.

В судовому засіданні 03.12.2015 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 10.12.2015.

Позивачем 10.12.2015 до відділу діловодства суду подано документи на підтвердження споживання відповідачем теплової енергії.

Позивач в судовому засіданні 10.12.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 10.12.2015 проти задоволення позовних вимог заперечував.

В судовому засіданні 10.12.2015 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 15.12.2015.

Позивачем 14.12.2015 до відділу діловодства суду подано пояснення з приводу заявлених позовних вимог.

Відповідачем 14.12.2015 до відділу діловодства суду подано пояснення з приводу заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні 15.12.2015 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 22.12.2015.

Позивачем 21.12.2015 до відділу діловодства суду подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 23 282,38 грн., з яких: 5 405,99 грн. основного боргу, 14 049,74 грн. пені, 3 562,14 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 264,51 грн. 3% річних.

В судовому засіданні 22.12.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

12.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (виконавець) та Комунальним підприємством «Фармація» (споживач) було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 420279/1юр (далі договір).

Відповідно до п. 1 договору виконавець зобовязується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води (необхідне підкреслити), а споживач зобовязується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Послуги надаються до приміщень опалювальною площею 360,00 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Київ, просп. Гагаріна, 2/35 (п.п. 2, 3 договору).

Спір виник в звязку з тим, що позивач відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено вартість наданих послуг з листопада 2014 року по квітень 2015 року, в звязку з чим у відповідача виникла заборгованість в розмірі 5 405,99 грн. та за несвоєчасне виконання зобовязань нараховані: пеня в сумі 14 049,74 грн., збитки від зміни індексу інфляції в сумі 3 562,14 грн. та 3% річних в сумі 264,51 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 31. договору термін дії договору встановлений до 31.03.2016.

Пунктом 32 договору сторони визначили, що дія цього договору поширюється на взаємовідносини, які виникли між сторонами до моменту його укладення відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України, а саме з 01.07.2014.

Відповідно до п. 4 договору засіб обліку гарячого водопостачання за адресою опалювальних приміщень відсутній та визначено навантаження у розмірі 0,032000 Гкал/год.

Позивачем подано наступні рахунки-фактури, в яких йде посилання на договір № 420279/1юр від 12.03.2015 на загальну суму 25 388,19 грн., а саме: № 420279/1юр від 30.11.2014, № СФ-000661 від 31.12.2014; № 420279/1юр-01 від 31.01.2015, № 420279/1юр-02 від 28.02.2015, № 420279/1юр-03 від 31.03.2015, № 420279/1юр-04 від 30.04.2015.

Доказів їх надіслання або вручення відповідачу позивачем не подано.

Проте, умовами договору не визначено момент оплати наданих послуг в залежності від моменту отримання відповідних рахунків на оплату цих послуг.

Так, відповідно до п. 9 договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно з ч. 1 п. 17 договору споживач зобовязаний оплачувати послуги в установлений договором строк.

Відповідачем належними засобами доказування не доведено та не заперечується, що послуги за договором у вказаний період не надавались.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Проте, відповідач в порушення взятих на себе зобовязань вартість наданих послуг у визначений договором строк не виконав, в звязку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка складає 5 405,99 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості наданих послуг в розмірі 5 405,99 грн.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору кошти за спожиті послуги повністю не перерахував, а отже є таким, що прострочив виконання зобовязання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобовязання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобовязань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Відповідно до п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2012 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обовязок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Відповідно до п. 14 договору за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у розмірі, встановленому законом, --- відсотків.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» установлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Тобто, за несвоєчасне перерахування коштів з рахунку законодавством передбачена відповідальність у вигляді сплати пені.

Водночас, суд дійшов висновку про зменшення розміру пені, зважаючи на наступне.

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, суд повинен зясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобовязань, причини неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення у виконанні зобовязання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора.

Право господарського суду зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, закріплено в п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем належними засобами доказування не доведено понесення ним збитків у звязку із несвоєчасною оплатою відповідачем платежів за спожиті послуги.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, судом враховано, що заборгованість поступово погашається, період прострочення зобовязання не досить значний, невідповідність розміру неустойки наслідкам порушення, а тому суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 100,00 грн. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позивачем не доведений факт своєчасності виставлення рахунків відповідачу на оплату спожитих послуг.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення пені підлягають задоволенню в розмірі 100,00 грн. та в іншій частині стягнення суми пені в позові слід відмовити.

В звязку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті платежів за надані послуги, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути 3 562,14 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 264,51 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 3 562,14 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 264,51 грн. - 3% річних (за обґрунтованими розрахунками).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Фармація» (01030, м. Київ, вул. І.Франка, 38-Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (01011, м. Київ, вул. П.Мирного, 28, офіс 20, ) 5 405 (пять тисяч чотириста пять) грн. 99 коп. основного боргу, 100 (сто) грн. 00 коп. пені, 3 562 (три тисячі пятсот шістдесят дві) грн. 14 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 264 (двісті шістдесят чотири) грн. 51 коп. 3% річних, 139 (сто тридцять девять) грн. 99 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 29.12.2015.

СуддяОСОБА_3