ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р. Справа № 922/4869/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Ільїн О.В. , суддя Шепітько І.І.

при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність №010-01/3139 від 15.05.2014 року),

1-го відповідача ОСОБА_2 (довіреність від 05.10.2015 року),

2-го відповідача не зявився;

третя особа ОСОБА_3 (довіреність від 05.10.2015 року),

розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх.5428Х/1-38) на рішення господарського суду Харківської області від 05.11.2015 року

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Харкові, м. Харків

до 1. Іноземного підприємства "Малахіт", м. Харків

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудмережа", м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Харків-Надра, м.Харків

про визнання недійсним правочину,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Харкові, м. Харків, звернувся до господарського суду з позовом до першого відповідача - Іноземного підприємства "Малахіт", м. Харків, другого відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудмережа", м. Київ, про визнання недійсним договору суборенди нерухомого майна №1 від 07.11.2014р., укладеного між першим та другим відповідачами.

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.11.2015 року у справі № 922/4869/15 (суддя Аюпова Р.М.) в позові відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Третя особа надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначає, зокрема, що ТОВ «Харків-Надра», виконуючи умови п.2.4.5 іпотечного договору, неодноразово зверталось до позивача з проханням про надання згоди на передачу частини нерухомого майна (зокрема, в листі №07-ХН від 16.09.2015 року), однак формальна відсутність письмової згоди позивача не може бути підставою для визнання цього договору недійсним, оскільки іпотекодержатель надалі має право стягнути з іпотекодавця штраф у розмірі 5% від вартості предмета іпотеки або його частини.

Перший відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, вказує, зокрема, що звернення позивача до суду з позовом про визнання недійсним договору суборенди №1 від 07.11.2014 року є необґрунтованим, оскільки при його укладенні сторонами були дотримані всі вимоги чинного законодавства України. На думку першого відповідача, в частині недодержання орендодавцем вимог статті 9 ЗУ «Про іпотеку» ІП «Малахіт» та ТОВ «Фудмережа» не є належними відповідачами, оскільки відповідно до іпотечного договору права та обовязки іпотекодавця покладені на ТОВ «Харків-Надра». Також перший відповідач вважає, що право на звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів має ТОВ «Фудмережа», а не АТ "Укрексімбанк".

В судове засідання 22.12.2015 року 2-й відповідач не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 року про прийняття апеляційної скарги до провадження 2-й відповідач отримав 07.12.2015 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.221).

Про судове засідання 22.12.2015 року другий відповідач належним чином повідомлявся, про що свідчить штамп на зворотньому боці ухвали від 10.12.2015 року, якою було відкладено розгляд апеляційної скарги, про відправлення її копій сторонам і є доказом належного повідомлення учасників спору про дату, час та місце судового засідання відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України та відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Враховуючи, що 2-й відповідач належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглядати справу за його відсутності за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

На підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 12.06.2012р., укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю Ольга. та TOB Харків-Надра, ТОВ Харків-Надра (третя особа) набуло право власності на нежитлову будівлю, літ. А-6, розташовану за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 120 (а.с.83).

18.06.2012 року між AT Укрексімбанк (іпотекодержатель) та ТОВ «Харків-Надра» (іпотекодавець) укладено іпотечний договір № 68112Z16 (далі - іпотечний договір), відповідно до п.1.1 якого нежитлова будівля, літ. А-6, розташована за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 120, є предметом забезпечення виконання зобов'язань за Генеральною кредитною угодою № 68111N5 від 28.10.2011р., укладеною між AT Укрексімбанк та TOB Харків-Надра, TOB Карпос, ІП Калісто, ІП Індра, TOB Чудо База, TOB Будсім, ІП Аврора (а.с.22, 41).

В п.1.4 іпотечного договору, іпотекодавець підтвердив, що предмет іпотеки переданий в оренду відповідно до договору оренди № 46/03/09 від 01.09.2010р., укладеного між ВАТ Ольга та ІП Малахіт, строком дії до 01.08.2013р.

Листом №068-20/4341 від 29.08.2012 року позивач повідомив ТОВ «Харків-Надра» про надання згоди на передачу в оренду ІП «Малахіт» нежитлової будівлі літ. А-6, розташована за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 120, що є предметом іпотечного договору № 68112Z16 від 18.06.2012 року, строком до 27.10.2021 року (а.с.148).

07.11.2014 р. між ТОВ "Харків-Надра" (орендодавець) та Іноземним підприємством "Малахіт" (орендар) укладено договір оренди № 78/14 (а.с.118).

Відповідно до п.1.1 вказаного договору, орендодавець передає, а орендар приймає у строкове, платне користування нежитлове приміщення літ. "А-6", загальною площею 24020,14 кв.м., розташоване за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 120,

Строк оренди, відповідно до п.7.2 договору оренди, складає 35 місяців з дати підписання сторонами акту приймання-передачі орендованих приміщень.

07.11.2014р. між Іноземним підприємством "Малахіт" (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фудмережа" (суборендар) укладено договір №1 суборенди нерухомого майна (далі - договір суборенди) (а.с.13).

Згідно п.1.1 договору суборенди, орендар зобовязується передати суборендарю у тимчасове платне користування та володіння частину нежитлової будівлі, літ. "А-6", розташованої за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 120, а також торгівельне обладнання згідно з переліком, що зазначений в Додатку №7 до даного договору, строком на 35 місяців, на умовах, визначених цим договором.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що договір суборенди №1 від 07.11.2014 року, укладено без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя на передачу предмета іпотеки в суборенду, тобто з порушенням статті 9 ЗУ «Про іпотеку», п.2.4.5 іпотечного договору, у звязку з чим просить суд визнати його недійсним з підстав, передбачених ст.ст.203, 215 ЦК України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечував та зазначив, що посилання на порушення з боку ІП «Малахіт» при укладенні договору суборенди статті 9 ЗУ «Про іпотеку» є безпідставним, оскільки вимоги щодо отримання письмового дозволу на передачу предмету іпотеки в оренду встановлені для іпотекодавця, яким ІП «Малахіт» за іпотечним договором не є. Таким чином, на думку відповідача, договір суборенди №1 від 07.11.2014 року укладено з дотримання вимог чинного законодавства України.

Колегія суддів враховує наступне.

Згідно частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним

Стаття 207 Господарського кодексу України, також передбачає, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до п.2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 року Про деякі питання визнання правочинів недійсними, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон повязує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

За приписами статті 12 вказаного Закону правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

В п.1.10 іпотечного договору № 68112Z16 від 18.06.2012 року, укладеного між AT Укрексімбанк та ТОВ «Харків-Надра», зазначено, що сторонам розяснено зміст статті 12 ЗУ «Про іпотеку», відповідно до якої правочин щодо розпорядження предметом іпотеки, його частиною, відчуження іпотекодавцем предмету іпотеки або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду, користування без письмової згоди іпотекодержателя є недійсним.

Також в п.2.4.5 іпотечного договору сторони узгодили, що іпотекодавець зобовязаний без письмової згоди іпотекодержателя не здійснювати дій, повязаних із передачею предмета іпотеки третім особам (оренда (суборенда), лізинг, суперфіцій тощо). Всі юридичні дії, що будуть проводитись іпотекодавцем з предметом іпотеки, повинні узгоджуватись з іпотекодержателем в письмовій формі.

Таким чином, виходячи із аналізу вказаних норм законодавства та умов укладеного іпотечного договору, передача ТОВ «Харків-Надра» нежитлової будівлі, яка є предметом іпотечного договору, в оренду або в суборенду повинно здійснюватись лише за письмовою згодою іпотекодержателя АТ «Укрексімбанк».

До матеріалів справи, як доказ письмового погодження із іпотекодавцем надано лист позивача №068-20/4341 від 29.08.2012 року( а.с.148).

У вказаному листі позивач повідомляє ТОВ «Харків-Надра» про прийняття позитивного рішення та надання згоди на передачу в оренду/суборенду приміщень, що є предметом іпотечного договору, строком дії до 27.10.2021 року та вказує конкретний перелік договорів оренди та суборенди, укладення яких позивачем погоджено.

Із вказаного переліку вбачається надання згоди, зокрема, на передачу в оренду ІП «Малахіт» нежитлової будівлі, літ. "А-6", розташованої за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 120.

Крім того, позивачем надано згоду на укладення договорів суборенди із ФОП ОСОБА_4, ТОВ «ОСОБА_1 Україна», ТОВ «Сітібокс».

При цьому, позивач у листі зазначає, що передача в оренду/суборенду приміщень здійснюється за умови, якщо підписані договори будуть відповідати узгодженим з банком проектами, які є додатками до вказаного листа.

Таким чином, позивачем було надано згоду на укладення конкретних договорів оренди та суборенди, в тому числі стосовно ІП «Малахіт». Крім того в листі банк ставить умови для надання ним згоди надання банку проектів договорів на погодження та оригіналів цих договорів після їх укладення. Крім того в листі є посилання на умови договору іпотеки, який в свою чергу містить перелік певних договорів оренди та суборенди, строк дії яких сплинув у 2012 2013 роках.

Враховуючи наведене, неможливо стверджувати, що вказаним листом надано згоду ТОВ «Харків-Надра» також і на укладення договору суборенди №1 між ІП "Малахіт" та ТОВ "Фудмережа" №1 від 07.11.2014року.

Тертя особа та перший відповідач у відзивах на апеляційну скаргу та в судових засіданнях суду апеляційної інстанції наполягають на тому, що ТОВ «Фудмережа» повідомлено про наявність іпотечного обтяження на предмет суборенди, а також вважали, що при укладенні договору суборенди №1 від 07.11.2014 року першим відповідачем, як орендарем нежитлової будівлі, отримано згоду орендодавця, ТОВ «Харків-Надра», на передачу частини спірної нежитлової будівлі в суборенду, що, на їх думку, підтверджується наступним.

В матеріалах справи міститься лист ІП «Малахіт» №61-М від 07.11.2014 року до ТОВ «Харків-Надра» з проханням надати згоду на укладення договору суборенди з ТОВ «Фудмережа» (а.с.174).

У відповідь, ТОВ «Харків-Надра» в листі №07/11/14 від 07.11.2014 року надав згоду на передачу частини площі у суборенду ТОВ «Фудмережа» на умовах, визначених в договорі суборенди №1 (а.с.175).

Однак колегія суддів не може прийняти вказані листи, як належні докази виконання сторонами вимог ст.9, 12 Закону України «Про іпотеку», оскільки вони не свідчать про звернення до позивача, як до іпотекодержателя про надання згоди на суборенду.

Стосовно посилання третьої особи на лист ТОВ «Харків-Надра» №07-ХН від 16.09.2015 року, в якому останній просить позивача надати згоду на укладення договору суборенди між ІП «Малахіт» та ТОВ «Фудмережа», колегія суддів зазначає наступне (а.с.146).

Вказаний лист датований 16 числом вересня місяця 2015 року, в той час, коли договір суборенди укладався 07 листопада 2014 року.

Таким чином, судова колегія, надаючи оцінку зазначеному доказу, зазначає, що вказаний лист не є належним доказом надання іпотекодержателем письмової згоди на укладення ІП «Малахіт» договору суборенди.

Інших доказів письмової згоди на укладення договору суборенди, відповідачами не надано.

Отже, укладення договору суборенди №1, було здійснено без отримання письмової згоди іпотекодержателя на передання частини нежитлової будівлі, літ. "А-6", розташованої за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 120 в суборенду другому відповідачу у належній формі.

В матеріалах справи відсутні докази письмової згоди позивача на передачу предмету іпотеки в суборенду.

Вказаний факт визнається ТОВ «Харків-Надра» в листі позивачу №02-ХН від 23.01.2015 року, в якому, зокрема, зазначено, що зважаючи на складну фінансову економічну ситуацію на підприємстві, та розуміючи всі ризики повязані з виконанням умов іпотечного договору № 68112Z16 від 18.06.2012 року, ТОВ «Харків-Надра» та ІП «Малахіт» були змушені укласти договір №1 суборенди нерухомого майна частини нежитлової будівлі, літ. "А-6", розташованої за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 120 без отримання письмової згоди іпотеко держателя (а.с.12).

Отже, укладаючи оспорюваний договір суборенди №1 від 07.11.2014 року, без попередньої письмової згоди іпотекодержателя, порушено умови іпотечного договору № 68112Z16 від 18.06.2012 року (а саме: п.2.4.5) та вимоги статей 9, 12 ЗУ «Про іпотеку».

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, не прийняв до уваги вказані обставини.

Враховуючи викладене, укладений договір суборенди є нікчемним в силу ст. ст. 9, 12 Закону України «Про іпотеку».

При цьому, за змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак, це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним. Отже, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку (аналогічна правова думка міститься в п.2.5.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 року Про деякі питання визнання правочинів недійсними).

Тобто, в даному випадку, позивач, вважаючи себе особою, права та охоронювані законом інтереси якого порушуються укладеним між відповідачами договором оренди, не позбавлений права та можливості звернутись до суду з позовом про визнання договору, який, на його думку, суперечить вимогам закону (є нікчемним), недійсним.

В даному випадку, позивачем доведено, як факт порушення прав та законних інтересів Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Харкові спірним правочином, так і наявність передбачених законом підстав для визнання спірного договору недійсним, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

При цьому, порушення прав позивача, як іпотекодержателя нерухомого майна, відбулось внаслідок укладення спірного договору суборенди, сторонами якого є ІП "Малахіт" та ТОВ "Фудмережа".

Враховуючи наведене, доводи першого відповідача у відзиві на апеляційну скаргу про неналежних відповідачів у даній справі, а також про те, що в даному випадку право на звернення до суду з позовом за захистом порушених прав та інтересів має лише ТОВ «Фудмережа» є необґрунтованими та безпідставними.

Також колегія суддів зазначає, що визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину (вказана правова позиція міститься в п.2.5.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 року Про деякі питання визнання правочинів недійсними).

З урахуванням наведеного, посилання першого відповідача у відзиві на позов та у відзиві на апеляційну скаргу на те, що вимоги щодо отримання письмової згоди на передачу предмету іпотеки встановлені для іпотекодавця, а отже, з боку ІП «Малахіт» не було порушено вимог статті 9 ЗУ «Про іпотеку», є безпідставними.

Судова колегія також приймає до уваги, що рішенням господарського суду Харківської області від 02.12.2015 року у справі № 922/5899/15 визнано недійсним договір оренди спірного нерухомого майна, № 78/14 від 07.11.2014р, укладеного між «Малахіт» та ТОВ «Харків-Надра», який є підставою для укладення спірного договору суборенди з підстав недодержання вимог ст.ст. 9, 12 Закону України «Про іпотеку» та п. п.2.4.5 іпотечного договору № 68112Z16 від 18.06.2012 року .

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 05.11.2015 р. у справі № 922/4869/15 прийняте при неповному зясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, в звязку з чим, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення скасуванню.

Судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги на рішення суду покладаються на відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись статтями ст. ст. 99, пунктом 2 статтею 103, пунктом 1 частини 1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 05.11.2015 року у справі №922/4869/15 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір №1 суборенди нерухомого майна від 07.11.2014 року, укладений між Іноземним підприємством "Малахіт" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фудмережа".

Стягнути з Іноземного підприємства "Малахіт" (61044, м.Харків, проспект Московський, 257, ідентифікаційний код 34756572) на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Харкові (61057, м.Харків, вул.Чернишевська, 11, ) судовий збір за подання позовної заяви 609 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 669,90 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудмережа" (01103, м.Київ, Залізничне шосе, 57, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Харкові (61057, м.Харків, вул.Чернишевська, 11, ) судовий збір за подання позовної заяви 609 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 669,90 грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 22.12.2015 року.

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Шепітько І.І.