ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2015 р. Справа № 917/1967/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивача:

ОСОБА_1 за довіреністю №201 від 20.03.2015 р.

відповідача:

ОСОБА_2 за довіреністю б/н від 01.10.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Україна - Агроінвест" (вх.№ 5164П/З-11) на рішення господарського суду Полтавської області від 06.10.2015 р. у справі № 917/1967/15

за позовом ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_3", адреса реєстрації: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27 Т, адреса для листування: 02096, м. Київ, Харківське шосе, 49

до ТОВ "Україна - Агроінвест", 38113, Полтавська область, Зінківський район, с. Тарасівка

про стягнення заборгованості в сумі 406195485, 52 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2015 р. ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_3" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з ТОВ "Україна - Агроінвест" заборгованості у розмірі 406195485,52 грн. за кредитним договором №349-2012 від 05.10.2012 р., з них: 198834200,00 грн. заборгованість за кредитом, 41 917 193,01 грн. заборгованість за процентами, 58114061,52 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 7311240,81 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, 5213269,30 грн. - заборгованість по 3% річних за користування кредитом, 612754,05 грн. - заборгованість по 3% річних за користування процентами, 87301958,00 грн. інфляційні збитки за несвоєчасне погашення кредиту, 6890808,83 грн. - інфляційні збитки за несвоєчасну сплату процентів.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 06.10.2015 р. (суддя Гетя Н.Г.) позов задоволено. Стягнуто з ТОВ "Україна - Агроінвест" на користь ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_3 банк" 198834200,00 грн. заборгованість за кредитом, 41 917 193,01 грн. заборгованість за процентами, 58114061,52 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 7311240,81 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, 5213269,30 грн. - заборгованість по 3% річних за користування кредитом, 612754,05 грн. - заборгованість по 3% річних за користування процентами, 87301958,00 грн. інфляційні збитки за несвоєчасне погашення кредиту, 6890808,83 грн. - інфляційні збитки за несвоєчасну сплату процентів. Стягнуто з ТОВ "Україна - Агроінвест" до спеціального фонду державного бюджету 73 080 грн. 00 коп. судового збору.

Відповідач не погодившись з зазначеним рішенням, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Так, в своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що подані позивачем в обгрунтування позову документи, не відповідають положенням ч. 2 ст. 36 ГПК України, оскільки суду не надані оригінали документів, тому дані докази в порядку ст. 34 ГПК України не можуть бути належними та допустимими доказами. Крім того, зазначає, що поданий в обгрунтування суми заборгованості розрахунок також належним чином не обґрунтований.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.11.2015 р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 02.12.2015 р.

Представником відповідача на виконання ухвали апеляційного суду надано письмові пояснення з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження фактів, викладених в апеляційній скарзі, які колегією суддів долучені до матеріалів справи.

Позивач 30.11.2015 р. надав за вх. № 16128 відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги відповідача заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка. В частині відсутності оригіналів документів він зазначив, що вони вилучені органами СБУ, яка проводить розслідування відносно посадових осіб банку, які здійснювали управління до введення в банку тимчасової адміністрації, про що суду надані відповідні докази.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 р. розгляд справи відкладено на 16.12.2015 р.

Відповідачем 15.12.2015 р. надано клопотання, в якому просив зупинити провадження у справі №917/1967/15 за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_4 до ТОВ «Україна-Агроінвест» про стягнення заборгованості по кредитному договору №349-2012 від 05.10.2012 року до набрання законної сили рішення окружного адміністративного суду м. Києва у справі №826/23949/15 за позовом ПАТ «Лебідь» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_4 про визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_4 щодо визнання нікчемними договорів, зазначених у рішенні, викладеному у формі повідомлення про нікчемність правочину (договору) №11/2-27200 від 28.08.2015 року та визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_4 викладене у формі повідомлення про нікчемність №11/2-27200 від 28.08.2015 року, оскільки вважає, що зазначені рішення можуть суттєво вплинути на оцінку доказів по даній справі.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до частини 1 статті 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення повязаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

За змістом названої норми, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід з'ясувати: як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

При цьому, пов'язаність даної справи полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Розглянувши клопотання відповідача, колегія суддів не вбачає будь-яких перешкод, а тим більше неможливості у самостійному встановленні суттєвих для даного спору обставин.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі N 917/1967/15 і вважає за необхідне розглянути справу по суті.

15.12.2015 р. за вх. № 16930 представником відповідача було надано клопотання про призначення судово-економічної експертизи.

Колегія суддів апеляційної інстанції розглянувши дане клопотання вирішила у його задоволенні відмовити, оскільки воно є необґрунтованим та безпідставним, виходячи з наступного.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що такі твердження відповідача позбавлені належної переконливості, оскільки, ст. 41 ГПК України передбачено, що для розяснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору та потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

В даному випадку питання, які відносяться відповідачем в клопотанні про призначення експертизи не потребують застосування спеціальних знань експертом, оскільки чітко визначені договірними зобовязаннями, а залучення експерта є недоцільним, оскільки спірні питання були досліджені та оцінені судом безпосередньо на підставі представлених документів.

Крім того, в цьому аспекті колегія суддів зазначає, що відповідач, відповідно до зайнятої правової позиції, заперечує факт отримання кредиту, не надає власного контр розрахунку заборгованості і доказів щодо розміру отриманого кредиту, у звязку з чим подане ним клопотання позбавлене переконливості.

16.12.2015 р. відповідачем надано клопотання про витребування доказів.

Колегія суддів апеляційної інстанції розглянувши дане клопотання вирішила у його задоволенні відмовити, оскільки вважає, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для вирішення справи по суті.

Крім того, 22.12.2015 р. позивачем надано докази в обгрунтування своєї позиції по справі, зокрема виписки по особовим рахункам та пояснення стосовно неможливості наданні оригіналу кредитних справи, а саме висновок, складений за результатами службової перевірки щодо обставин передання оригіналів кредитних справи в правоохоронні органи.

Перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та наданих сторонами в підтвердження обставин справи доказів, надану в рішенні суду їх юридичну оцінку, дослідивши матеріали справи та правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, заслухавши представників позивача та відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 05.10.2012 року між публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський ОСОБА_3" та Сільськогосподарським багатофункціональним кооперативом "Україна", правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю "Україна -Агроінвест" було укладено кредитний договір №349-2012 (далі - договір).

На підставі постанови Правління НБУ від 20.11.2014 року №733 про віднесення позивача до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 року №123 Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ ВіЕйБі Банк.

Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №123 від 20.11.2014 року уповноваженою особою Фонду за тимчасову адміністрацію в "Всеукраїнський ОСОБА_3" призначено ОСОБА_4.

Відповідно до п. 1.1 договору кредитор зобов'язується надати позичальнику кредит у формі поновленої кредитної лінії з лімітом 150 000 000 грн., а позичальник зобов'язувався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісію, можливі штрафні санкції та інші платежі, передбачені договором.

Згідно пункту 1.2 кредитного договору процентна ставка за користування кредитом 20% річних.

За умовами пункту 1.3 кредитного договору кінцевий термін погашення кредиту позичальником - 4 жовтня 2013 року включно.

Кредит надається позичальнику на ведення поточної діяльності ( пункт 1.4 кредитного договору).

Пунктом 2.2 кредитного договору визначено, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно виходячи із умови, щодо розрахунку приймається календарна кількість днів у році та календарна кількість днів у місяці, методом факт/факт.

Проценти нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом протягом строку користування Кредитом. День видачі та день погашення Кредиту враховуються як один день (при розрахунку процентів враховується день видачі Кредиту; день погашення Кредиту не враховується (п. 2.3 Кредитного договору).

Відповідно до пункту 2.4 кредитного договору проценти за користування кредитом позичальник сплачує щомісяця не пізніше 15 календарного числа місяця, наступного за тим, за який вони нараховані, та остаточно при погашенні кредиту.

Згідно пункту 14.4 кредитного договору, за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Розрахунок пені здійснюється, починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобов'язання. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобов'язання.

Пунктом 14.8 кредитного договору визначено, що у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов'язання за цим договором, він зобов'язується на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. При розрахунку суми боргу, належної до сплати, з урахуванням встановленого індексу інфляції, який є меншою за одиницю, індекс інфляції приймається рівним одиниці.

Відповідно до Договору про внесення змін №1 від 15.11.2012 року змінено суму ліміту кредиту до 200 000 000,00 грн.

До кредитного договору №349-2012 від 05.10.2012 р. неодноразово були внесені зміни, відповідно до яких нараховані позичальнику проценти сплачуються останнім: за договором №3 від 19.02.2013 р. за період з 01.01.2013 р. по 31.01.2013 р. до 14.03.2013 р.; за договором №5 від 15.04.2013 р. за період з 01.03.2013 р. по 31.03.2013 р. до 15.05.2013 р.; за договором №6 від 15.05.2013 р. за період з 01.03.2013 р. по 30.04.2013 р. до 15.06.2013 р.; за договором №7 від 18.06.2013 р. за період з 01.05.2013 р. по 31.05.2013 р. до 15.07.2013 р.; за договором №8 від 16.07.2013 р. за період з 01.05.2013 р. по 30.06.2013 р. до 15.08.2013 р.; за договором №10 від 15.08.2013 р. за період з 01.07.2013 р. по 31.07.2013 р. до 15.09.2013 р.; за договором №11 від 16.09.2013 р. за період з 01.07.2013 р. по 31.08.2013 р. до 15.10.2013 р.; за договором №13 від 15.10.2013 р. за період з 01.09.2013 р. по 30.09.2013 р. до 15.11.2013 р.; за договором від 15.11.2013 р. за період з 01.10.2013 р. по 31.10.2013 р. до 15.12.2013 р.

Також до кредитного договору №349-2012 від 05.10.2012 р. неодноразово були внесені зміни щодо зміни процентної ставки, а саме:

Відповідно до договору про внесення змін №2 від 28.12.2012 р. встановлена процентна ставка за користування Кредитом з 01.12.2012 року - 35% річних;

Відповідно до договору про внесення змін №4 від 28.02.2012 року встановлена процентна ставка за користування Кредитом з 01.01.2013 року - 28 % річних.

Відповідно до договору про внесення змін №9 від 31.07.2013 року встановлена процентна ставка за користування Кредитом з 01.07.2013 року - 26 % річних.

Відповідно до договору про внесення змін №4 від 28.02.2012 року встановлена процентна ставка за користування Кредитом з 01.01.2013 року - 28 % річних.

Відповідно до Договору про внесення змін №9 від 31.07.2013 р. встановлена процентна ставка за користування кредитом з 01.07.2013 р. - 26 % річних.

Як вбачається з матеріалів справи, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБіБанк", у відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визнані нікчемними наступні договори про внесення змін: Договір про внесення змін від 17.02.2014 р.; Договір про внесення змін від 27.02.2014 р.; Договір про внесення змін від 17.03.2014 р.; Договір про внесення змін від 30.04.2014 р.; Договір про внесення змін від 15.05.2014 р.; Договір про внесення змін від 16.06.2014 р.; Договір про внесення змін від 15.07.2014 р.; Договір про внесення змін від 12.08.2014 р.; Договір про внесення змін від 15.08.2014 р.; Договір про внесення змін від 15.09.2014 р.; Договір про внесення змін від 15.10.2014 р.; Договір про внесення змін від 31.10.2014 р.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов кредитного договору банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 198 834 200,00 грн., що підтверджується меморіальними ордерами № 325380 від 05.10.2012 р. на суму 55 160 000,00 грн., №841163 від 15.10.2012 р. на суму 62 000 000,00 грн, №996953 від 17.10.2012 р. на суму 3 000 000 ,00 грн., №285949 від 06.11.2012 р. на суму 2 400 200,00 грн., № 852634 від 15.11.2012 р. на суму 57 000 000,00 грн., №1370233 від 23.11.2012 р. на суму 2 343 000,00 грн., № 150065 від 04.12.2012 р. у призначеннях платежу яких зазначено: надання кредиту СБК "Україна" (правонаступник ТОВ "Україна-Агроінвест") відповідно до кредитного договору № 349-2012 від 05.10.2012 р.

В свою чергу, відповідач не виконував зобов'язання по кредитному договору, у зв'язку з чим станом на 20.08.2015 року утворилася заборгованість відповідача за кредитним договором №349-2012 від 05.10.2012 року у розмірі 406195485,52 грн., в тому числі: 198834200,00 грн. заборгованість за кредитом, 41 917 193,01 грн. заборгованість за процентами, 58114061,52 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 7311240,81 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, 5213269,30 грн. - заборгованість по 3% річних за користування кредитом, 612754,05 грн. - заборгованість по 3% річних за користування процентами, 87301958,00 грн. інфляційні збитки за несвоєчасне погашення кредиту, 6890808,83 грн. - інфляційні збитки за несвоєчасну сплату процентів.

Таким чином, загальна сума заборгованості, яка була заявлена до стягнення та стягнута оскаржуваним рішенням становить 406195485,52 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав вимог і заперечень колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а Позичальник зобов'язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до частин 1,3 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У ст. 629 Цивільного кодексу України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання.

Частина 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту прав і інтересів особи як присудження до виконання обов'язку в натурі.

Господарські зобов'язання між сторонами виникли на підставі укладеного кредитного договору №349-2012 від 05.10.2012 року та додаткових договорів. Свої зобов'язання за цим договором позивач виконав належним чином.

Невиконання відповідачем належним чином своїх зобов'язань щодо повернення позивачу коштів є порушенням прав позивача на своєчасне і повне отримання сум кредиту. Відтак, позивач в порядку захисту своїх порушених прав відповідно до ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України вправі вимагати від відповідача примусового виконання ним своїх зобов'язань в натурі шляхом стягнення з нього боргів у вигляді суми неповернутого кредиту.

Так, колегією суддів встановлено, що заявлені позивачем у позові до стягнення з відповідача суми простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 198834200,00 грн. та 41917193,01 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом відповідають їх фактичним сумам, є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами. Доказів повернення позивачу отриманих коштів відповідачем не надано ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції, обставини, на які посилається позивач не спростовані будь-якими доказами, тому колегія суддів дійшла висновку про задоволення заявлених позивачем вимог.

Стосовно відповідальності за невиконання грошового зобовязання колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач прострочив виконання грошових зобов'язань з повернення кредитних коштів та процентів за користування ними.

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У Договорі сторони встановили, що за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми прострочення платежу за кожен календарний день прострочення.

Позивачем надано детальний розрахунок пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів та несвоєчасну сплату нарахованих процентів (арк. справи 7-8). Судом перевірено методику нарахування пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів та несвоєчасну сплату нарахованих процентів за допомогою калькулятора ІПС "Законодавство", за результатами розрахунку суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення 58114061,52 грн. - пені за несвоєчасне погашення кредиту, 7311240,81 грн. - пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегією суддів перевірено методику нарахування 3% в та інфляційних втрат за несвоєчасне повернення кредитних коштів та несвоєчасну сплату нарахованих процентів за допомогою калькулятора ІПС "Законодавство", за результатами розрахунку колегія суддів дійшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення 5213269,30 грн. - заборгованість по 3% річних за користування кредитом, 612754,05 грн. - заборгованість по 3% річних за користування процентами, 87301958,00 грн. інфляційні збитки за несвоєчасне погашення кредиту, 6890808,83 грн. - інфляційні збитки за несвоєчасну сплату процентів.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В цьому аспекті колегія суддів, оцінюючи заперечення відповідача щодо відсутності у позивача оригіналів документів, зазначає наступне.

Зі змісту висновку, складеного за результатами службової перевірки щодо обставин передачі оригіналів кредитних справи у правоохоронні органи, вбачається, що департаментом безпеки банку встановлено, що 17.11.2014 р. за запитом начальника 3-го відділення слідчого відділу ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 00000061 банком було передано співробітнику головного управління СБУ у м. Києві та Київської області ОСОБА_6 з супровідним листом № 06-893/ІБТ від 17.11.2014 р. оригінали документів, що містять банківську таємницю, а саме 211 оригіналів кредитних договорів, 109 оригіналів томів кредитних справ та 79 оригіналів томів юридичних справ клієнтів банку. Відсутність у банку оригіналів кредитних договорів, іпотечних договорів, договорів застави унеможливлює прийняття судами у справах за позовами банку до боржників рішень про стягнення заборгованості, що в результаті призводить до нанесення шкоди позивачеві, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, НБУ та іншим субєктам господарювання.

З метою вирішення питання уповноваженою особою банку неодноразово направлялись листи в СБУ з клопотаннями про повернення вилучених оригіналів документів. При цьому, на лист адміністрації банку № 06-1948 від 11.02.2015 р. з ГУ СБУ в м. Києві та Київської області надійшла відповідь про те, що зазначені документи потрібні для ведення слідства у кримінальному провадженні № 00000061, а на запит № 06-16900 від 25.06.2015 р. відповідь взагалі не надійшла.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Позивач надав належні докази обґрунтованості та правомірності позовних вимог.

Відповідач правами, наданими йому ГПК України, не скористався, жодних доказів, що спростовували б факт наявності заборгованості чи її розмір, не надав.

За даних обставин, суд вважає, що позивачем доведено і відповідачем не спростовано, що відповідач отримав кредит і не повернув його у визначені в договорі строки.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Україна - Агроінвест" на рішення господарського суду Полтавської області від 06.10.2015 р. у справі № 917/1967/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 06.10.2015 р. у справі № 917/1967/15 залишити без змін.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.