ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2015 р. Справа № 911/4683/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БОСНА ЕЛ ДЖІ»

до Публічного акціонерного товариства «Київобленерго»

про визнання недійсним договору

Суддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (дов. б/н від 08.09.2015);

від відповідача не зявилися.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БОСНА ЕЛ ДЖІ» (далі позивач) звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» (далі відповідач) про визнання недійсним договору про постачання електричної енергії № 220017221 від 10.03.2011, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «БОСНА ЕЛ ДЖІ» та Закритим акціонерним товариством «А.Е.С. Київобленерго».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час укладення договору про постачання електричної енергії № 220017221 від 10.03.2011 сторонами не було додержано вимог встановлених ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України, зокрема від імені відповідача спірний договір підписаний неповноважною особою. У звязку з наведеним, позивач просить визнати недійсним спірний договір на підставі ст. 203 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.10.2015 порушено провадження у справі № 911/4683/15, розгляд справи призначено на 27.11.2015.

27.11.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позов від 12.11.2015 (вх. № 28331/15 від 27.11.2015), згідно якого останній визнав позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, який прийнято судом.

27.11.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від відповідача надійшла заява про сплив строку позовної давності від 12.11.2015 (вх. № 28332/15 від 27.11.2015), згідно якої останній просив застосувати до позовних вимог позовну давність та відмовити у задоволенні вказаних вимог у звязку зі спливом позовної давності на підставі ст. 267 Цивільного кодексу України. Вказана заява прийнята судом.

У судовому засіданні 27.11.2015 оголошено перерву до 18.12.2015.

У судовому засіданні 18.12.2015 представник позивача підтримав позов повністю.

Відповідач в судове засідання 18.12.2015 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

10.03.2011 між Закритим акціонерним товариством «А.Е.С. Київобленерго», яке перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Київобленерго» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БОСНА ЕЛ ДЖІ» (Абонент) укладено договір про постачання електричної енергії № 220017221, за умовами якого постачальник зобовязався продати електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 1 000 кВт, а споживач оплачувати постачальнику вартість використаної (купленої) ним електричної енергії та здійснювати інші платежі за умовами договору. Вказаний договір від імені відповідача підписано заступником начальником з комерційної роботи Києво-Святошинського районного підрозділу ПАТ «Київобленерго» ОСОБА_2 на підставі довіреності № 1393 від 04.08.2010.

Відповідно до п.п. 2.3., 2.3.3., 2.3.4. договору споживач зобовязується: оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами Додатку № 4 «Порядок розрахунків за активну електроенергію» та Додатку № 6 «Порядок зняття показів розрахункових приладів обліку електричної енергії та форма звіту споживача про покази приладів обліку»; здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача, згідно з умовами Додатку № 5 (5а) «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії».

Згідно п.п. 3.1., 3.1.1. договору постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію за роздрібними тарифами, розрахованими згідно з Умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, на умовах передбачених в Додатку № 4 «Порядок розрахунків за активну електроенергію», за компенсацію перетікання реактивної електричної енергію, на умовах передбачених в Додатку № 5 (5а) «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії», та інші платежі обумовлені договором.

Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2011. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії, або перегляд його умов (п. 9.4. договору).

Суд встановив, що договір про постачання електричної енергії № 220017221 від 10.03.2011 є неодноразово продовженим сторонами та діє на момент судового розгляду справи, оскільки за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не було заявлено про припинення дії договору, або перегляд його умов.

Предметом позову є вимога про визнання недійсним договору про постачання електричної енергії № 220017221 від 10.03.2011, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «БОСНА ЕЛ ДЖІ» та Закритим акціонерним товариством «А.Е.С. Київобленерго».

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Частиною першої статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними № 11 від 29.05.2013 правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Суд встановив, що договір про постачання електричної енергії № 220017221 від 10.03.2011 вчинений у письмовій формі, вказаний договір від імені відповідача підписано заступником начальником з комерційної роботи Києво-Святошинського районного підрозділу ПАТ «Київобленерго» ОСОБА_2 на підставі довіреності № 1393 від 04.08.2010 та скріплено початкою товариства; сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 34 ГПК України).

Позивачем, належними та допустимими доказами, у розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України, не доведено суду існування підстав, передбачених ст. 203 ЦК України, необхідних для визнання недійсним договору про постачання електричної енергії № 220017221 від 10.03.2011, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «БОСНА ЕЛ ДЖІ» та Закритим акціонерним товариством «А.Е.С. Київобленерго».

Посилання представника позивача на те, що спірний договір від імені відповідача підписаний неповноважною особою ОСОБА_2 спростовується змістом наявної в матеріалах справи довіреності № 1393 від 04.08.2010 (а.с. 142), якою ОСОБА_2 надано повноваження на укладення договорів.

Крім того, суд звертає увагу позивача на оплату ним рахунків за отриману на підставі договору про постачання електричної енергії № 220017221 від 10.03.2011 електроенергію протягом строку дії договору, що свідчить про визнання ним правомірності спірного договору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання недійсним договору про постачання електричної енергії № 220017221 від 10.03.2011, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «БОСНА ЕЛ ДЖІ» та Закритим акціонерним товариством «А.Е.С. Київобленерго» є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Також відповідачем подано заяву про сплив строку позовної давності від 12.11.2015 (вх. № 28332/15 від 27.11.2015), згідно якої останній просить суд застосувати до позовних вимог про визнання недійсним договору про постачання електричної енергії № 220017221 від 10.03.2011, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «БОСНА ЕЛ ДЖІ» та Закритим акціонерним товариством «А.Е.С. Київобленерго» позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог на підставі ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013 за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи відсутність встановлення судом порушення прав чи інтересів позивача, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування позовної давності до вимог позивача про визнання недійсним договору постачання електричної енергії № 220017221 від 10.03.2011, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «БОСНА ЕЛ ДЖІ» та Закритим акціонерним товариством «А.Е.С. Київобленерго».

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено: 22.12.2015.

Суддя П.В.Горбасенко