ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2015 р.Справа № 916/4754/15

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Г.В. Фатєєвій

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1;

від відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Військово-медичного клінічного центру Південного регіону до Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит в особі філії „Одеське регіональне управління АТ „Банк „Фінанси та Кредит про зобовязання перерахувати грошові кошти в розмірі 5500,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

В засіданні суду 14.12.2015 р. оголошувалась перерва до 16.12.2015 р. в порядку ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Військово-медичний клінічний центр Південного регіону звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит в особі філії „Одеське регіональне управління АТ „Банк „Фінанси та Кредит про зобовязання відповідача перерахувати грошові кошти в розмірі 5500,00 грн., посилаючись на наступне.

Між ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит в особі філії КБ „Фінанси та Кредит у м. Одеса та 411 Центральним військовим клінічним шпиталем (правонаступником якого є Військово-медичний клінічний центр Південного регіону) був укладений договір № 490 від 18.06.2002 р. про розрахункове обслуговування і прийняттю виручки.

Відповідно до п.2.2. договору Банк зобовязується приймати платежі на умовах цього договору і перераховувати прийняті платежі (за вирахуванням комісійної винагороди в розмірі 0,2% від суми прийнятих платежів) на поточний рахунок позивача не пізніше наступного банківського дня. Додатковою угодою № 9 від 27.11.2014 р. були внесені зміни в п.2.2 договору № 490 від 25.06.2002 р., де були вказані рахунки позивача, на які Банк повинен перераховувати прийняті платежі не пізніше наступного банківського дня.

Як вказує позивач, 18 вересня 2015 року в порушення договірних зобовязань по договору Банк не перерахував на реєстраційний рахунок позивача грошові кошти у сумі 5500,00 грн., які надійшли 17 вересня 2015 року на рахунок Банку від представника ВМКЦ ПР (ОСОБА_3Є.) згідно прийнятої виручки за надання медичних послуг.

Так, позивач стверджує, що Банком в порушення п. 2.2. договору був недотриманий порядок та термін перерахування коштів на рахунок позивача і внаслідок цього станом на 18.09.2015 р. Банк не перерахував суму коштів у розмірі 5500,00 грн.

Наразі позивач зазначає, що з метою врегулювання спору позивачем було надіслано на адресу відповідача претензію від 15.10.2015 р. № 5965, № 5966. Однак, на вказану претензію Банк в листі від 02.11.2015 р. зазначив, що постановою Правління Національного банку України № 612 від 17.09.2015 р. ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит віднесено до категорії неплатоспроможних та на прийняті 17.09.2015 року кошти розповсюджується обмеження, передбачені ч. 5 ст. 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Позивач з такою відповіддю не згоден, так як Військово-медичний клінічний центр Південного регіону не являється фізичною особою - вкладником. Таким чином, позивач вважає, що Банк повинен був перерахувати прийняту від представника ВМКЦ ПР суму коштів на рахунок позивача так, як кошти надійшли на рахунок банку 17.09.2015 року, тобто до запровадження тимчасової адміністрації.

Відтак, позивач вказує, що оскільки вищезазначені грошові кошти, які є бюджетними коштами та призначались позивачу за надані медичні послуги фізичним особам, не перераховані Банком Військово-медичному клінічному центру Південного регіону, відповідно це ускладнює можливість закупати необхідні ліки для поранених військовослужбовців АТО, ветеранів та інвалідів війни, ветеранів Збройних Сил України і може привести до вкрай негативних наслідків.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.11.2015 р. позовну заяву Військово-медичного клінічного центру Південного регіону прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 916/4754/15, при цьому розгляд справи призначено в засіданні суду на 14.12.2015 р.

Відповідач позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позов (а.с. 31-32). Зокрема, відповідач вказує на неможливість задоволення вимог позивача, який є кредитором відносно ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит, в якому запроваджена тимчасова адміністрація, оскільки порядок задоволення вимог кредиторів встановлено Законом України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, в ч. 5 ст. 6 якого визначені відповідні обмеження.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

18 червня 2002 р. між філією КБ „Фінанси та Кредит у м. Одесі (Банк) та 411 Центральним військовим клінічним ОСОБА_4 Зірки госпіталем Південного оперативного командування (клієнт) був укладений договір № 490 на розрахункове обслуговування і прийняття виручки, згідно п. 1.1 якого клієнт доручає, а банк зобовязується здійснювати прийом через касу Банку (ТВБВ № 8) виручки за надання медичних послуг від представника 411 ЦВКГ (гривні) та перерахувати її на рахунок клієнта за винятком комісії Банка. Також клієнт доручає, а Банк зобовязується у відповідності до ст. 386-394 ЦК здійснювати утримання комісії за перераховані платежі (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.2. договору Банк зобовязується приймати платежі на умовах цього договору згідно графіку роботи кас, перераховувати прийняті платежі (за вирахуванням комісійної винагороди) на поточний рахунок клієнта не пізніше наступного банківського дня.

Вказаний договір згідно п. 5.1 укладено на строк до 18.06.2003 р. Якщо жодна із сторін письмово не виявить бажання розірвати договір, він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, на тих самих умовах.

Зміни та доповнення до цього договору вносяться шляхом укладання додаткових угод у письмовій формі.

Так, на момент укладення вказаного договору № 490 від 18.06.2002 р. був чинним Цивільний кодекс Української РСР, який регулював цивільні правовідносини між сторонами.

З 01.01.2004 року набрав чинності Цивільний Кодекс України. Так, згідно Прикінцевих положень чинного Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав та обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. До договорів, що були укладені до 01 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Як зясовано судом, жодна із сторін не зверталась з відповідною заявою про припинення дії договору № 490 від 18.06.2002 р. після закінчення строку його дії, у звязку з чим вказаний договір є діючим.

Враховуючи викладене, до договору про розрахункове обслуговування і прийняття виручки застосовуються положення Цивільного кодексу України щодо порядку виконання вказаного договору, оскільки договір продовжував діяти після набрання чинності вказаним Кодексом.

Наразі слід зазначити, що 411 Центральний військовий клінічний госпіталь, що був клієнтом Банку за вищевказаним договором було переформовано з 01.08.2007 р. у Військово-медичний клінічний центр Південного регіону згідно директиви Міністра оборони України від 01.12.2006 р. № Д-322/1/*14. Також КБ „Фінанси та Кредит було перейменоване у Публічне акціонерне товариство „Банк „Фінанси та Кредит відповідно до вимог Закону України „Про акціонерні товариства.

В подальшому між ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит та Військово-медичним клінічним центром Південного регіону була укладена додаткова угода № 9 від 27.11.2014 р. до договору № 490 від 18.06.2002 р., згідно якої були внесені зміни в п.2.2 договору № 490, в якому були визначені рахунки позивача, на які Банк повинен перераховувати прийняті платежі не пізніше наступного банківського дня.

Таким чином, Військово-медичний клінічний центр Південного регіону є клієнтом ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит згідно договору № 490 від 18.06.2002 р. на розрахункове обслуговування і прийняття виручки.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором банківського рахунку, який підпадає під правове регулювання норм глави 72 Цивільного кодексу України, положення якої застосовуються до фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 р. N 2346-ІІІ банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України (п. 7.1.2 ст. 7 Закону).

За приписами ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Зі змісту ст. 1068 Цивільного кодексу України вбачається, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Отже, за спірним договором № 490 банк зобов'язаний приймати і зараховувати на рахунок позивача як клієнта грошові кошти, що йому надходять, а останній оплатити банку послуги за розрахунково-касове обслуговування рахунка.

Як зазначає позивач, 17 вересня 2015 року від представника ВМКЦ ПР (ОСОБА_3Є.) на рахунок позивача в Банку надійшли кошти за надання медичних послуг в сумі 5500,00 грн. Однак, за ствердженнями позивача, 18 вересня 2015 року в порушення договірних зобовязань Банком не були перераховані на реєстраційний рахунок позивача вказані грошові кошти.

Як зясовано судом, на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015р. №612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит до категорії неплатоспроможних виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015р. №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ товариства „Банк „Фінанси та Кредит та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку. Згідно з даним рішенням у ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 р. до 17 грудня 2015 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ товариства „Банк „Фінанси та Кредит, визначені статтями 37-39 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_5 строком на три місяці з 18 вересня 2015 р. до 17 грудня 2015 р. включно.

Вказане свідчить, що на момент зарахування на рахунок позивача в АТ „Банк „Фінанси та Кредит спірної суми коштів відповідач ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит вважався неплатоспроможним, відносно якого було запроваджено тимчасову адміністрацію.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивачем направлялись на адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ „Банк „Фінанси та кредит ОСОБА_5 листи від 23.09.2015 р. №№ 5584, 5585 з проханням перерахувати на реєстраційний рахунок позивача в ГУДКСУ в Одеській області відповідні грошові кошти. Листами уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ „Банк „Фінанси та кредит ОСОБА_5 від 03.11.2015 р. та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.10.2015 р. позивачу було надано відповідь про те, що під час дії тимчасової адміністрації неможливе задоволення вимог позивача як кредитора в силу обмежень, передбачених ч. 5 ст. 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Проте, на думку позивача, Військово-медичний клінічний центр Південного регіону не являється фізичною особою вкладником, а тому на нього не розповсюджується Закон України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Таким чином, оскільки Банком в порушення п. 2.2. договору був недотриманий порядок та термін перерахування коштів на рахунок позивача, позивач просить суд зобовязати відповідача перерахувати грошові кошти в розмірі 5500,00 грн. на рахунок Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, при цьому посилаючись на відсутність будь-яких обмежень для виконання цього обовязку.

Відповідно до ст. 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок, визначеної платником особи (одержувача), у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Разом з тим, враховуючи посилання позивача на вказані положення законодавства щодо неможливості обмеження його прав як клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, суд зазначає наступне.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст.1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

В ст. 36 вказаного Закону передбачені наслідки запровадження тимчасової адміністрації

Так, згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 частини 6 статті 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Згідно з п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, в свою чергу, вкладник це фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Також в п. 54 частини 1 статті 2 вказаного Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб зі змінами, внесеними Законом України від 16.07.2015 р. N 629-VIII, визначено поняття „кредитор, яким є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

В свою чергу позивач є кредитором банку, на якого поширюються обмеження, встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Відтак, суд зазначає, що між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору № 490 про розрахункове обслуговування (банківського рахунка), які носять майново-грошовий характер, позивач є кредитором за майновою вимогою щодо перерахування належних йому коштів, а відповідач боржником. Оскільки позивач направив відповідачу вимогу щодо перерахування грошових коштів на рахунок позивача у період запровадження в банку тимчасової адміністрації, виконання зазначеної операції банком обмежується положеннями п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Отже, заявлені позивачем вимоги до відповідача не можуть бути задоволені в силу вказаних обмежень, з огляду на введення у ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит тимчасової адміністрації.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного суду України від 25 березня 2015 року у справі № 910/9232/14 та від 01 квітня 2015 р. у справі № 910/9231/14, прийнятих за результатами розгляду заяв ПАТ "Банк Форум" про перегляд постанов ВГСУ у вказаних справах про зобов'язання ПАТ "Банк Форум" вчинити певні дії.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39-40, 48-52 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, після запровадження у банку тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону. Так, Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду. Кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у черговості, передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Військово-медичного клінічного центру Південного регіону про зобовязання відповідача перерахувати на рахунок позивача грошові кошти в розмірі 5500,00 грн. не відповідають вимогам чинного законодавства, тому не підлягають задоволенню з огляду на введення у ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит тимчасової адміністрації.

Доводи відповідача у відзиві на позов щодо предявлення позову з порушенням правил підвідомчості та підсудності судом відхилено з підстав їх необґрунтованості. Так, фактично заявлені позивачем вимоги стосуються ПАТ Банк Фінанси та Кредит в особі філії Банку Одеське регіональне управління. Той факт, що позивачем названо в якості відповідача вказаний Банк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації, не свідчить про предявлення позову до іншого відповідача. При цьому відповідач не надав доказів того, що філія Одеське регіональне управління ПАТ Банк Фінанси та Кредит не наділена правом здійснювати в господарському суді повноваження сторони у справі. Адже, у відповідності до ч. 4 ст. 28 ГПК України повноваження сторони або третьої особи від імені юридичної особи може здійснювати її відособлений підрозділ, якщо таке право йому надано установчими або іншими документами.

У звязку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Військово-медичного клінічного центру Південного регіону до Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит в особі філії „Одеське регіональне управління АТ „Банк „Фінанси та Кредит про зобовязання перерахувати грошові кошти в розмірі 5500,00 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 21 грудня 2015 р.

Суддя В.С. Петров