ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року Справа № 910/9947/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Борденюк Є.М. - головуючого, Кривди Д.С. (доповідача), Могил С.К.,
за участю представників:
позивачаСобура А.К., представник,
відповідачаЮрко О.Є., Музика В.І., представники,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуКомунального підприємства "Київпастранс"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 28.10.2015
у справі№ 910/9947/15 Господарського суду міста Києва
за позовомВиробничого кооперативу "Контакт-90"
доКомунального підприємства "Київпастранс"
простягнення суми,

В судовому засіданні 22.12.2015 оголошувалась перерва до 10год. 30хв. 29.12.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

ВСТАНОВИВ:

Виробничий кооператив "Контакт-90" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Київпастранс" основного боргу в розмірі 1581972,97 грн, пені в розмірі 437968,14 грн, 3% річних в розмірі 95178,43 грн, втрат від інфляції в розмірі 571101,43 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.07.2015 (суддя Мандриченко О.В.) позов задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства "Київпастранс" на користь Виробничого кооперативу "Контакт-90" основну заборгованість в розмірі 1581972,97 грн, 3% річних в розмірі 95178,43 грн, інфляційні втрати в розмірі 571101,43 грн, пеню в розмірі 1 грн та судовий збір в розмірі 50861,30 грн; повернуто з Державного бюджету України на користь Виробничого кооперативу "Контакт-90" 2863,70 грн надмірно сплаченого судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.10.2015 (судді: Рябуха В.І. - головуючий, Калатай Н.Ф., Ропій Л.М.), рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2015 у справі №910/9947/15 в частині стягнення пені в сумі 1 грн скасовано та викладено резолютивну частину рішення в новій редакції: стягнуто з Комунального підприємства "Київпастранс" на користь Виробничого кооперативу "Контакт-90" основну заборгованість в сумі 1581972,97 грн, 3% річних в сумі 95178,43 грн, інфляційні втрати в сумі 571101,43 грн та судовий збір у сумі 44965,05 грн; в іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням та постановою, Комунальне підприємство "Київпастранс" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Скаргу мотивовано доводами про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

В додаткових поясненнях позивач заперечує щодо касаційної скарги і зазначає, що рішення та постанова прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування немає.

Відводів складу суду не заявлено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наявні матеріали справи та доводи, викладені у касаційній скарзі, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Як встановили суди попередніх інстанцій, 18.07.2006 між Комунальним підприємством "Київпастранс" (замовник), Виробничим кооперативом "Контакт-90" (підрядник) та Дирекцією по будівництву об'єктів наземного пасажирського транспорту (служба замовника) укладено договір підряду №3/07-06 (далі - договір), за умовами якого замовник доручив, а підрядник прийняв на себе виконання загально-будівельних робіт при будівництві тролейбусної лінії від пл. Амурської по вул. О. Трутенка, вул. Академіка Вільямса, вул. М. Якубовського до вул. Касіяна.

Відповідно до п.1.2 договору вартість підрядних робіт складає: 5534740 грн, ПДВ 1106948 грн, всього - 6641688 грн.

Згідно з п.4.3 договору остаточний розрахунок за виконану роботу здійснюється відповідачем згідно актів виконаних робіт протягом 10 днів після підписання актів виконаних робіт. Розрахунок проводиться після надходження коштів від Головного управління транспорту, зв'язку та інформатизації.

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31 грудня 2006, а в частині розрахунків - до повного розрахунку між сторонами (п.5.1 договору).

Додатковими угодами до договору від 29.12.2006 №2, від 31.03.2008 №4, від 30.12.2008 №6, від 11.06.2009 №7, від 09.07.2010 №9, від 29.12.2011 №11 та від 28.12.2012 №12 продовжувався термін дії договору.

За змістом додаткової угоди від 28.12.2012 №12 термін дії договору продовжено до 31.12.2013.

Суди попередніх інстанцій встановили, що на виконання умов договору позивачем були виконані роботи, що підтверджується, зокрема, актами приймання виконаних підрядних робіт (ф.КБ-2в), а саме: за травень 2007 на суму 83110,80 грн, за жовтень 2007 на суму 1329577,20 грн, за жовтень 2007 на суму 149372,40 грн, за грудень 2007 на суму 1965235,20 грн, за грудень 2007 на суму 348364,80 грн, за лютий 2008 на суму 1079558,40 грн, за квітень 2008 на суму 806966,40 грн, за липень 2008 на суму 1493497,20 грн, за липень 2008 на суму 802658,40 грн, за грудень 2010 на суму 528943,20 грн, за грудень 2010 на суму 57063,60 грн, за грудень 2010 на суму 671251,20 грн та за грудень 2010 на суму 297584,40 грн.

Вартість виконаних Виробничим кооперативом "Контакт-90" підрядних робіт за вказаним договором становить 9613183,20 грн.

Вказані вище акти підписані представниками сторін та службою замовника і скріплені печатками кооперативу, підприємства та дирекції без зауважень та заперечень.

Також судами встановлено, що відповідачем здійснено передачу обладнання та матеріалів на загальну суму 2851075,50 грн, що було враховано сторонами в підсумках взаємних розрахунків.

Комунальне підприємство "Київпастранс" зобов'язання щодо оплати виконаних робіт за договором виконало частково, оплативши виконані роботі в сумі 4926046,45 грн, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

За таких обставин позивач, посилаючись на те, що відповідач свої зобов'язання за договором підряду №3/07-06 щодо оплати виконаних робіт в повному обсязі не виконав, звернувся до суду з позовом у даній справі про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 1581972,97 грн, пені в розмірі 437968,14 грн, 3% річних в розмірі 95178,43 грн, втрат від інфляції в розмірі 571101,43 грн.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, вказав на їх обґрунтованість. Судові рішення мотивовано тим, що відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому суди виходили з того, що відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань за укладеним між сторонами договором суду не надав.

Згідно з частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до частин 1 статті 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Як було зазначено вище, за умовами п.4.3 договору остаточний розрахунок за виконану роботу здійснюється відповідачем протягом 10 днів після підписання актів виконаних робіт.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання по оплаті виконаних позивачем підрядних робіт не виконав у повному обсязі.

16.06.2015 відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог Виробничого кооперативу "Контакт-90".

Позовна давність визначена у статті 256 ЦК України як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

У відповідності до положень статей 261, 267 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Вирішуючи спір у даній справі, суди виходили з того, що строк позовної давності за вимогами в частині стягнення суми основного боргу було перервано діями відповідача щодо визнання ним боргу, що підтверджується актом звіряння взаєморозрахунків від 05.09.2013 та додатковою угодою №12, підписаною сторонами 28.12.2012.

Згідно з статтею 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново; час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Пленум Вищого господарського суду України у постанові від 29.05.2013 за №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснив, що правила переривання перебігу позовної давності (ст. 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання (п. 4.4).

У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належать, зокрема, підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності (пп. 4.4.1).

Судами зауважено, що матеріали справи свідчать, що сторонами 05.09.2013 в межах строку позовної давності складено акт звіряння взаєморозрахунків, за яким відповідач визнав наявність заборгованості перед позивачем за договором в сумі 1581972,97 грн. Суд апеляційної інстанції додатково зазначив, що даний акт підписано головним бухгалтером і керівником кооперативу та дирекції, а також скріплено їх підписи печатками.

Однак, висновок судів про те, що акт звіряння взаєморозрахунків від 05.09.2013 підписано уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором, не ґрунтується на наявних в матеріалах справи доказах, оскільки наявний в матеріалах справи акт (а.с.116) не містить інформацію, ким саме підписано акт зі сторони Дирекції по будівництву об'єктів наземного пасажирського транспорту (служба замовника). Так, в акті взагалі не зазначено ні посадове становище, ні прізвище особи, яка його підписала зі сторони боржника. Таким чином, суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили обставини підписання вказаного вище акта звіряння уповноваженою на це посадовою особою боржника, тоді як відповідач в апеляційній, касаційній скаргах заперечує підписання зазначеною акту уповноваженою особою.

Посилання суду апеляційної інстанції на те, що чинним на час складання акта звіряння взаєморозрахунків від 05.09.2013 законодавством не обмежено повноваження головного бухгалтера на підписання акта звіряння, колегія вважає безпідставним, оскільки не вбачається, на підставі яких належних та допустимих доказів суд дійшов висновку про підписання акта саме головним бухгалтером підприємства.

Що стосується підписання сторонами додаткової угоди №12 від 28.12.2012, то з її положень не вбачається, що відповідач визнає існування боргу з спірній сумі.

Таким чином, колегія суддів вважає висновок судів щодо переривання строку позовної давності передчасним та таким, що не ґрунтується на наявних в матеріалах справи доказах. Клопотання відповідача про застосування строків позовної давності належним чином не розглянуто.

Розглядаючи справу, суди обох інстанцій всупереч вимогам статей 43, 32, 43 Господарського процесуального кодексу України, всебічно, повно і об'єктивно не дослідили всі обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду (частина 2 статті 1115 ГПК України).

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи наведене, ухвалені по справі судові акти підлягають скасуванню як такі, що постановлені з порушенням норм матеріального й процесуального права, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи судам необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, при цьому надавши належну оцінку всім доводам сторін.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства "Київпастранс" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.10.2015 у справі №910/9947/15 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий Є. Борденюк

Судді Д. Кривда

С. Могил