ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 р. Справа № 923/1902/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Чернявського В.В. при секретарі Борхаленко О.А., представників учасників процесу:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Екобіотек-Україна", м.Херсон

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Стрілець", м.Херсон

про стягнення 16772грн. 05коп.

Описова частина рішення.

Про обставини справи зазначено в ухвалі суду від 10.12.2015р., якою розгляд справи відкладався.

Провадження у справі порушено за позовною заявою про стягнення 16772,05грн. пені у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань з поставки насіння соняшнику за договором № 5 від 09.01.2014р. Стверджуючи про недопоставку 7,971 тн. соняшнику позивач заявив до стягнення пеню, нараховану за період з 01.03.2014р. по 02.11.2015р., виходячи з вартості прострочених зобов'язань в 26304,30грн.

У відзиві на позовну заяву наведено заперечення проти позовних вимог по суті вимог та заяву про застосування строку позовної давності до вимог. Щодо суті вимог відповідач стверджує про безпідставне нарахування пені за непоставлення соняшнику понад 1,671 тн. та про нарахування пені понад 6-місячний строк у порушення ч.6 ст.232 ГК України. В обґрунтування твердження про непоставку 1,671 тн., а не 7,971 тн., відповідач зазначив, що умовами договору міг поставити 126 тн. соняшнику мінус 5% від цієї кількості, тобто 126 - 6,3 = 119,7 тн.

Щодо судового засідання 24.12.2015р. до суду надійшли письмові пояснення позивача, зокрема, й щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності за позовом та щодо виконання ухвали суду від 10.12.2015р., якою позивачеві було запропоновано навести письмові пояснення щодо причин такої як склалася тривалості періоду на заявлення позову (в контексті заяви відповідача про застосування строку позовної давності).

За цими письмовими поясненнями позивач навів судження про те, що строк позовної давності за позовом не пропущено, твердження про те, що за домовленістю між сторонами строк допоставки було обумовлено на новий маркетинговий рік, тобто з вересня 2014р., але і цю домовленість відповідач не виконав.

Від відповідача 22.12.2012р. до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Від позивача такого клопотання до суду щодо засідання 24.12.2015р. не надходило, як і не надходило клопотання не розглядати справи без участі представника позивача.

У судовому засіданні 10.12.2015р. інтереси позивача представляла ОСОБА_1 за довіреністю № 43 від 25.12.2014р., копія якої на а.с.67.

Про час і місце проведення судового засідання у справі 24.12.2015р. позивач був належно повідомлений як в особі представника при оголошенні 10.12.2015р. ухвали про відкладення розгляду справи на 24.12.2015р. о 10год. 20хв., так і шляхом направлення позивачеві копії ухвали від 10.12.2015р. про відкладення розгляду справи на 24.12.2015р. о 10год. 20хв., про що до справи залучено витяг з поштового реєстру.

Суд не викликав представників сторін у судове засідання, не визнавав їх явку обов'язковою.

Відповідно до ст.77 ГПК України неявка представників сторін у судове засідання є підставою для відкладення розгляду справи, якщо через таку неявку неможливо розглянути певну справу.

Неявка представників сторін у судове засідання 24.12.2015р. не унеможливлює розгляд справи № 923/1902/15, тому не є підставою для відкладення її розгляду за ст.77 ГПК України. Такою підставою не кваліфікується і нереалізація сторонами права на участь в судовому засіданні.

С у д в с т а н о в и в:

Як слідує з доданої позивачем до позовної заяви копії договору поставки №5 від 09.01.2014р. за ним СТОВ "Стрілець" (відповідач, постачальник, продавець) та ТОВ "Екобіотек-Україна" (позивач, покупець) домовились про поставку товарів, найменування, асортимент, кількість, ціна та вартість яких визначені у специфікації до договору (копія договору на а.с.12-15).

В обґрунтування вимог позивач навів відомості про три такі специфікації, копії яких на а.с.16-18. За специфікацією № 1 від 09.01.2014р. зазначено про поставку насіння соняшнику в кількості 80 тн. ± 5% вартості 264000грн., за специфікацією № 2 від 27.01.2014р. - 35 тн ± 5% насіння соняшнику вартістю 113750грн. та за специфікацією № 3 від 17.02.2014р. - 11 тн. ± 5% насіння соняшнику вартістю 36300тн. За першою специфікацією строком поставки визначено період з 09.01.2014р. по 12.01.2014р., за другою - з 27.01.2014р. по 28.01.2014р., за третьою - з 24.02.2014р. по 28.02.2014р.

В обґрунтування твердження про прийняття від відповідача товару позивач послався на видаткові накладні № РН-0000001 від 10.01.2014р. щодо 47,905 тн. соняшнику вартістю 158086,50грн. (копія на а.с.19), № РН-0000002 від 11.01.2014р. щодо 52,058тн. соняшнику вартістю 171791,40грн. (копія на а.с.24), № РН0000003 від 28.01.2014р. щодо 18066 тн. соняшнику вартістю 58714,50грн. (копія на а.с.29). В перелічених накладних вчинено посилання на виконання договору № 5 від 09.01.2014р. без посилань на певну специфікацію.

У п.6.2 договору зазначено, що оплата товару здійснюється не пізніше 2 банківських днів з моменту поставки на підставі рахунків-фактур. Рахунки-фактури № СФ-0000001, СФ-0000002, СФ-0000003, надані копії яких на а.с.33,34, датовані за датами накладних, за ними зазначено суми-вартості товарів за накладними.

В обґрунтування твердження про вчинення оплати товару позивач послався на витяги з картки обліку банком руху коштів на банківському рахунку (так звані "виписки по рахунку" а.с.35,36), за якими є написи про вчинення 14.01.2014р. оплати 329877,90грн. за рахунками - фактурами № СФ-0000001 та № СФ-0000002 та 28.01.2014р. 58714,50грн. за рахунком-фактурою № СФ-0000003. В призначенні платежів за тими "виписками по рахунку" також нема посилань на певні специфікації.

Таким чином, за позовом стверджується про отримання 118,029 тн. (47,905 + 52,058 + 18,066) соняшнику вартістю 388592,40грн. (158086,50 + 171791,40 + 58714,50) та оплату за нього 388592,40грн. (329877,90 + 58714,50), що не заперечується відповідачем.

З огляду на зміст названих трьох специфікацій мінімальним розміром зобов'язання постачальника було (80 + 35 + 11) - 5 % = 126 тн. - 5% від 126 тн.=119,7 тн.

Непоставка соняшнику понад кількість в 119,7тн. за договором не кваліфікується порушенням зобов'язань постачальника.

У справі нема даних про поставку відповідачем позивачу 1,671 тн. соняшнику (119,7 - 118,029).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином, зокрема, відповідно до умов договору, вимог законодавства.

За ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язаня вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а інша сторона має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідач не мав перед позивачем стверджуваного позивачем обов'язку щодо поставки 7,971 тн. соняшнику, мав зобов'язання з поставки лише частини цієї кількості соняшнику, а саме, 1,671тн.

Згідно зі ст.230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, в т.ч. пеня, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання; у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У п.9.2 договору зазначено, що за неналежне виконання своїх обов'язків винна сторона сплачує іншій стороні за її вимогою пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки.

З огляду на зміст специфікацій, останньої з них, відповідач мав поставити названі 1671кг насіння соняшнику позивачу до 28.02.2014р. включно, не вчинивши такої поставки є таким, що прострочив виконання цього зобов'язання з 01.03.2014р.

До ціни позову віднесено 16772,05грн. пені за період прострочки поставки 7,971 тн. соняшнику вартістю 26304,30грн. з 01.03.2014р. по 02.11.2015р. (розрахунок пені на а.с.37,38).

За ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій, до яких відноситься і пеня, припиняється через 6 місяців після настання строку зобов'язання.

Іншого договором або законом стосовно спірних відносин не встановлено.

Ці 6 місяців стосовно вимог у справі мають перебіг з 01.03.2014р. до 31.08.2014р.

Позивач на підставі п.9.2 договору, ч.6 ст.232 ГК України міг нарахувати пеню за прострочку поставки 1,671тн. соняшнику вартістю 5514,30грн. з 01.03.2014р. по 31.08.2014р.

Така пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України складає 529,07грн. Вчинений судом за допомогою комп'ютерної програми "Ліга.Закон" розрахунок цієї пені при перевірці розрахунку позивача залучено до справи.

Вимоги про решту пені є необґрунтовані по суті вимог: та частина пені нарахована частково на неіснуючу частину зобов'язання, частково поза межами названого 6-місячного строку.

Проте і в задоволенні вимог про стягнення цих 529,07грн. пені також слід відмовити - за строком позовної давності - у зв'язку з наступним.

За ст.258 ЦК України до вимог про стягнення пені застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Позов заявлено 20.11.2015р. (за вх. № 1979 подано до канцелярії суду).

До зазначеного річного строку позовної давності може відноситись пеня за період прострочки зобов'язання з 21.11.2014р. по 20.11.2015р. (пеня, що випала на цей період у справі не стягується за необґрунтованістю вимог по суті, про що вже зазначено).

Відтак, щодо пені за період прострочки зобов'язань з 01.03.2014р. по 31.08.2014р. за позовом пропущено строк позовної давності.

Позивач на ухвалу суду від 10.12.2015р. не надав відомостей, обґрунтувань, доказів поважності причин пропуску строку позовної давності щодо частини вимог, навівши твердження про те, що строк позовної давності ним не пропущено, яке виявилось хибним.

Твердження позивача у письмових поясненнях про те, що строк допоставки було обумовлено на новий маркетинговий рік, з вересня 2014р., ним не доведено: доказів такого твердження ним не вказано й не надано у справу.

Відмовляючи у позові суд, на підставі ст.49 ГПК України, відносить на позивача судові витрати у справі.

До таких судових витрат у цій справі відноситься судовий збір, його сплачено позивачем до бюджету при заявленні позову за платіжним дорученням № 1007 (#70661856) від 19.11.2015р.

Керуючись ст.82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Повне рішення

складено 29.12.2015р.

Суддя В.В. Чернявський