КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2015 р. Справа№ 910/18574/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Власова Ю.Л.

ОСОБА_1

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Напої Плюс»

на рішення господарського суду міста Києва від 10.09.2015 (дата підписання 28.09.2015)

у справі № 910/18574/15 (суддя Селівон А.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Напої Плюс»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»

про зобовязання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Напої Плюс» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про зобовязання виконати платіжні доручення по рахунку № 5001 на загальну суму 5291500,00 грн., а саме: платіжне доручення № 36 від 16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., №37 від 16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., №38 від 16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., №39 від 16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., №40 від 16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., №41 від 16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., №42 від 16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., №43 від 16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., №44 від 16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., №45 від 16.03.2015 на суму 657 000,00 грн., №46 від 17.03.2015 на суму 134 500,00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.09.2015 у справі №910/18574/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Напої Плюс» звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 10.09.2015 у справі №910/18574/15 та прийняти нове, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Напої Плюс» до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про зобовязання вчинити дії.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач зазначає, що на момент звернення до відповідача зі спірними платіжними дорученнями на рахунку позивача було достатньо грошових коштів для їх перерахування визначеному клієнту, однак кошти на рахунок Державного казначейства України, зазначений у платіжних дорученнях не надійшли, що свідчить про бездіяльність відповідача та порушення ним умов договору банківського рахунку. Суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення представників позивача про те, що спірні правовідносини щодо виконання платіжних доручень, поданих відповідачу 16.03.2015 та 17.03.2015 виникли до запровадження в банку тимчасової адміністрації (20.03.2015), тому, на думку позивача будь-які обмеження, що встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не можуть застосовуватись до вимог позивача, які заявлені в даному позові. На час подання до банку платіжних доручень у відповідача не було відкликано банківську ліцензію і він мав право на здійснення банківських операцій.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.10.2015 у складі колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя Корсакова Г.В., судді: Власов Ю.Л., Станік С.Р., прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Напої Плюс» на рішення господарського суду міста Києва від 10.09.2015 у справі №910/18574/15 до провадження, розгляд справи № 910/18574/15 призначено на 01.12.2015.

11.11.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2015 розгляд справи №910/18574/15 відкладено на 16.12.2015.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 16.12.2015 у звязку з перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя Корсакова Г.В., судді: Власов Ю.Л., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.12.2015 прийнято справу № 910/18574/15 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Напої Плюс» на рішення господарського суду міста Києва від 10.09.2015 до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя Корсакова Г.В., судді: Власов Ю.Л., Михальська Ю.Б.

Представники сторін у судове засідання 16.12.2015 не зявились.

16.12.2015 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з перебуванням представника позивача на лікарняному.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Колегія суддів, розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи залишила його без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, повязаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - пятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не повязаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, та приймаючи до уваги те, що неможливість забезпечити участь в судовому засіданні іншого представника позивачем не доведена, явка представників сторін в судове засідання обовязковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін, за наявними матеріалами справи.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 16.09.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Напої плюс» (клієнт за договором, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (банк за договором, відповідач) укладено Договір банківського рахунку № 003 (далі - Договір), відповідно до п.1.1. якого банк відкриває клієнту поточний (поточні) рахунок (рахунки) у національній та іноземній валютах, в банківських металах та інші рахунки зі спеціальним режимом використання та здійснює його (їх) розрахунково-касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України та умов цього Договору, а клієнт зобовязується оплачувати послуги банка в розмірі, встановленому цим Договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта щодо перерахування і видачі відповідних сум з рахунку та здійснювати інші операції за рахунком у порядку та на умовах передбачених цим договором та чинним законодавством України.

Як визначено сторонами в п.п.2.1.3, 2.1.4 Договору банк зобовязався здійснювати операції, які передбачені для рахунків даного виду згідно з чинним законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України, внутрішніми документами банку та цим Договором; надавати клієнту послуги з розрахунково-касового обслуговування згідно тарифів банку (додаток № 1).

Відповідно до п. 2.1.5 Договору банк взяв на себе зобовязання виконувати платіжні доручення та інші розрахункові документи клієнта у національній валюті: якщо розрахунковий документ надійшов до банку протягом операційного часу у день його надходження; якщо розрахунковий документ надійшов у післяопераційний час не пізніше наступного робочого дня або за бажанням клієнта та за наявності технічної можливості банку - у день надходження розрахункового документу з оплатою цієї послуги згідно з тарифами, що вказані в Додатку № 1 до даного Договору. Тривалість операційного та післяопераційного часу встановлюється згідно з режимом роботи банку.

У відповідності до п. 2.1.6 Договору банк зобовязався виконувати розрахункові документи відповідно до чинного законодавства в межах залишку грошових коштів на початок операційного дня на рахунку клієнта (у тому числі з урахуванням надходжень сум на його рахунок протягом операційного дня).

Згідно з п. 2.1.7 Договору банк взяв на себе зобовязання у разі потреби клієнта надавати йому можливість здійснення платежів зі своїх рахунків у банку, а також отримання інших послуг за допомогою системи «Клієнт-Банк».

Окрім того, банк зобовязався списувати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розрахункових документів, на підставі рішення суду, інших договорів, укладених між банком та клієнтом, а також у випадках, передбачених цим Договором та (або) чинним законодавством України (п.2.1.8 Договору).

За умовами п.2.1.12 Договору банк зобовязався здійснювати своєчасне зарахування та списання коштів з рахунку клієнта згідно з вимогами чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України та положеннями цього Договору.

Відповідно до п. 2.4.1 Договору банк має право використовувати кошти клієнта, які зберігаються на рахунку, гарантуючи їх збереження та своєчасність проведення операцій відповідно до нормативних актів НБУ.

Пунктом 2.3 Договору передбачені права клієнта, зокрема право розпоряджатися коштами на рахунку, за винятком випадків, передбачених чинним законодавством України (п. 2.3.1); право вимагати своєчасного і повного здійснення розрахунків та інших обумовлених цим Договором послуг (п. 2.3.2); право надавати банку розрахункові документи, платіжні доручення, заяви про купівлю-продаж та обмін безготівкової іноземної валюти або банківських металів як на паперових носіях, так і в електронному вигляді, використовуючи надані банківські програмно-технічні комплекси «Клієнт-Банк» (п. 2.3.4).

Відповідно до п. 8.1 Договору договір набирає чинності з дати його підписання і укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна з сторін письмово не попередить іншу сторону про своє бажання розірвати договір, його дія подовжується на тих же самих умовах на кожен наступний календарний рік.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до умов Договору, у системі «Клієнт-Банк» Товариством з обмеженою відповідальністю «Напої Плюс» по рахунку № 5001, відкритому банком позивачеві на виконання умов Договору, було направлено на виконання ПАТ «Банк «Київська Русь» платіжні доручення, а саме: № 36 від 16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., № 37 від 16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., № 38 від 16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., № 39 від 16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., № 40 від16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., № 41 від 16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., № 42 від 16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., № 43 від 16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., № 44 від 16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., № 45 від 16.03.2015 на суму 657 000,00 грн. та № 46 від 17.03.2015 на суму 134500,00 грн., відповідно до яких підлягали перерахуванню з вказаного рахунку позивача на рахунок № 9590 Державного казначейства України (ел. адм. подат.), МФО 899998 із зазначенням призначення платежу «*; 1001; ПДВ за лютий 2015 р. ТОВ «Напої Плюс»; 036843876» грошові кошти в загальному розмірі 5 291 500,00 грн., що підтверджується відповідними роздруківками з системи «Клієнт-Банк».

На момент звернення до банку із вищезазначеними платіжними дорученнями на рахунку ТОВ «Напої Плюс» було достатньо грошових коштів для їх перерахування визначеному клієнтом отримувачу, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками банку за 16.03.2015 та 17.03.2015.

Однак, вказані платіжні документи були залишені відповідачем без виконання.

Листом № 2019/20 від 30.03.2015 відповідач повідомив ТОВ «Напої Плюс» про запровадження у банку тимчасової адміністрації строком на три місяці з 20 березня 2015 року по 19 червня 2015 року включно, та зазначив, що згідно з п. 1 ч. 5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог кредиторів банку та примусове стягнення коштів та майна банку.

Предметом позову у даній справі є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Напої Плюс» про зобовязання Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» виконати платіжні доручення по рахунку № 5001 на загальну суму 5291500,00 грн., а саме: платіжне доручення № 36 від 16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., №37 від 16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., №38 від 16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., №39 від 16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., №40 від 16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., №41 від 16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., №42 від 16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., №43 від 16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., №44 від 16.03.2015 на суму 500 000,00 грн., №45 від 16.03.2015 на суму 657 000,00 грн., №46 від 17.03.2015 на суму 134 500,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову та виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Статтею 1068 ЦК України передбачено, що банк зобовязаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобовязаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобовязаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобовязаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Відповідно до п. 3.1. ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Згідно з положеннями ст. 51 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України. Безготівкові розрахунки проводяться на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Згідно зі ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобовязується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Відповідно до пункту 7.1.2 статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Пунктом 8.1. ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що банк зобовязаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобовязаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобовязаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки (ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Частиною 2 статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.03.2015 № 61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» запроваджено строком на три місяці з 20.03.2015 по 19.06.2015 включно тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15.06.2015 № 116 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» по 19.07.2015 включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 16.07.2015 № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №138 від 17.07.2015 про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» з 17.07.2015 та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку ОСОБА_2 строком на 1 рік з 17.07.2015 по 16.07.2016 включно.

Таким чином, на момент подання позову та прийняття оскаржуваного рішення суду щодо ПАТ «Банк «Київська Русь» розпочато процедуру ліквідації.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку, запровадження і здійснення тимчасової адміністрації і ліквідації банків регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

За приписами частин 1, 2 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно з п. 6, п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства; тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 5 статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Наслідки запровадження тимчасової адміністрації регулюються статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції чинній на час виникнення спору) з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

За приписами ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобовязань.

Отже, зобовязальні правовідносини, що склалися між сторонами на підставі договору банківського рахунка, мають майново-грошовий характер, відтак у цьому випадку позивач є кредитором за майновою вимогою щодо розпорядження належними йому коштами, на якого поширюються обмеження встановлені п.1 ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі №910/5560/14, від 27.05.2015 у справі № 910/12766/14.

Згідно зі ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги про виконання відповідачем зобовязань за договором банківського рахунку, а саме щодо виконання платіжних доручень, є вимогою кредитора банку, на які поширюються обмеження встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і не можуть бути задоволені у звязку із запровадженням у ПАТ Банк «Київська Русь» тимчасової адміністрації та початком процедури ліквідації останнього.

Доводи скаржника про те, що спірні правовідносини щодо виконання платіжних доручень, поданих відповідачу 16.03.2015 та 17.03.2015 виникли до запровадження в банку тимчасової адміністрації (20.03.2015), тому будь-які обмеження, що встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не можуть застосовуватись до вимог позивача, не спростовують необхідності дотримання банком вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення тимчасової адміністрації та процедури ліквідації останнього, яка була введена на момент звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ( в редакції чинній на час початку процедури ліквідації відповідача та на час звернення з позовом) уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

Пунктами 1, 2 частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду: припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Відповідно до ч. 6 ст. 49, ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій статтею 52 даного Закону.

Згідно з ч. 6 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в чинній на дату винесення оскаржуваного судового рішення редакції) Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду.

Приписами ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ( в наведеній редакції) передбачено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у визначеній статтею 52 Закону черговості.

Таким чином, наведеними нормами встановлено спеціальний порядок здійснення ліквідації банку, що унеможливлює задоволення вимог кредиторів поза межами ліквідаційної процедури та визначеної черговості.

Крім того, згідно з ч. 9 ст. 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» забороняється здійснювати банківську діяльність без отримання банківської ліцензії.

Оскільки 16.07.2015 Національним банком України відкликано банківську ліцензію ПАТ «Банк «Київська Русь», виконання спірних операцій з перерахування коштів на підставі спірних платіжних доручень на виконання умов Договору банківського рахунку відповідачем також не виявляється можливим.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Заперечення скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

З огляду на зазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення відповідає фактичним обставинам, матеріалам справи та вимогам законодавства, а тому рішення господарського суду міста Києва від 10.09.2015 у справі № 910/18574/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Напої Плюс» - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Напої Плюс» на рішення господарського суду міста Києва від 10.09.2015 у справі № 910/18574/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 10.09.2015 у справі № 910/18574/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/18574/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді Ю.Л. Власов

ОСОБА_1