КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2015 р. Справа№ 910/17681/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Сухового В.Г.

ОСОБА_1

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги (вх. № 06-29.2/7801 від 13.10.2015 року) Публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» ОСОБА_2, № 18-04008/76587 від 15.10.2015 року Національного банку України та № 09/10-15/2 від 09.10.2015 Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 року

у справі № 910/17681/15 (суддя Андреїшина І.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Златобанк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1.Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Інвест»

2.Дочірнє підприємство «Строй-маркет Плюс»

3. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія

«Фактор Плюс»

4. Національний банк України

5. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Грандвіс»

про визнання одностороннього правочину недійсним

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: ОСОБА_4, довіреність № 40 від 15.05.2015 року

від відповідача: ОСОБА_5, довіреність б/н від 23.06.2015 року

від третьої особи-1: ОСОБА_6, довіреність б/н від 10.04.2015 року

від третьої особи-2. ОСОБА_6, довіреність б/н від 10.04.2015 року

від третьої особи-3. не зявились

від третьої особи-4. ОСОБА_7, довіреність № 18-02025/81856 від 29.10.2015 року

від третьої особи-5. ОСОБА_8, довіреність б/н від 22.09.2015 року

ВСТАНОВИВ:

10.07.2015 року Публічне акціонерне товариство «Златобанк» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» (відповідач у справі) про визнання одностороннього правочину недійним.

В обґрунтування позовних вимог Публічне акціонерне товариство «Златобанк» посилається на те, що односторонній правочин від 12.02.2015 року про зарахування зустрічних однорідних вимог щодо припинення зобовязань Товариства з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» за кредитним договором №255/1/13-KL від 23.09.2013 року, договором депозиту №1/1 від 08.02.2013 року та договором депозиту №5/51/1 від 13.10.2014 року на загальну суму 1 450 650,00 грн, що в еквіваленті становить 57 796 доларів США 80 центів, вчинений відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства щодо обовязкових умов зарахування вимог, оскільки, як стверджує позивач, строк виконання зобовязань за кредитним договором №255/1/13-KL від 23.09.2013 року у відповідача не настав, зобовязання за депозитними договорами є припиненими, що виключає можливість зарахування таких вимог, окрім того позивач зазначає про невірність суми, яка вказана відповідачем у заяві про зарахування. Вищенаведені обставини позивач вважає підставами відповідно до приписів ст. 601, 203, 215 ЦК України для визнання такого правочину недійсним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 року у справі №910/17681/15 у задоволені позову відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивачем не доведено існування тих обставин, на підставі яких односторонній правочин, вчинений 12.02.2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М», щодо припинення зобовязань Товариства з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» за кредитним договором №255/1/13-KL від 23.09.2013 року, договором депозиту №1/1 від 08.02.2013 року та договором депозиту №5/51/1 від 13.10.2014 року, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 1 450 650,00 грн, що в еквіваленті становить 57 796 доларів США 80 центів, може бути визнаний недійсним.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, Публічне акціонерне товариство «Златобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк», 09.10.2015 року надіслав апеляційну скаргу (вх. № 06-29.2/7801 від 13.10.2015 року), в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі позивач стверджує, що при прийнятті рішення місцевим господарським судом було надано невірну юридичну оцінку дійсним обставинам справи, зокрема, щодо настання строку виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором №255/1/13-KL від 23.09.2013 року, оскільки, як вважає позивач, строк повернення кредиту (22.09.2015 року) на момент заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог ще не настав, а відтак припинення зобовязання, за яким строк виконання ще не настав, шляхом зарахування зустрічних вимог є неправомірним. Окрім того, апелянт зазначає, що місцевим господарським судом не досліджено того факту, що у заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» посилається на зобовязання за договорами, які в дійсності не укладались сторонами, оскільки відповідачем вказано невірні назви договорів. Також Публічне акціонерне товариство «Златобанк» посилається на те, що у заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог відповідачем вказано суму 1 459 650,00 грн, право вимоги на яку Товариство з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» не мало, оскільки останньому Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Грандвіс» відступило право вимоги по двом депозитним договорам на загальну суму 1 450 650,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» 09.10.2015 року надіслав апеляційну скаргу № 09/10-15/1 від 09.10.2015 року, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У поданій апеляційній скарзі, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» посилається на невідповідність висновків місцевого господарського суду дійсним обставинам справи, на невірне встановлення судом строків виконання зобовязань відповідача за кредитним договором №255/1/13-KL від 23.09.2013 року, що, на думку Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс», свідчить про безпідставність висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог недійсним.

Не погодившись з прийнятим рішенням, третя особа -4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Національний банк України 16.10.2015 року надіслав апеляційну скаргу № 18-04008/76587 від 15.10.2015 року, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скраги, Національний банк України посилається на невідповідність правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог вимогам чинного законодавства України, оскільки останній вчинено без дотримання порядку, визначеного Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою правління НБУ від 21.01.2004 року №22-1.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2015 року апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Златобанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» та Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 року у справі №910/17681/15 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Жук Г.А., судді Чорногуз М.Г., Суховий В.Г., обєднано апеляційні скарги в одне апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 23.11.2015 року.

У звязку з поверненням постійно діючого судді зі складу колегії ОСОБА_1 з лікарняного, Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2015 року справу № 910/17681/15 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Жук Г.А., судді Суховий М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2015 року, апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Златобанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» та Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 року у справі №910/17681/15 прийнято до провадження визначеною колегією суддів.

У судовому засіданні 23.11.2015 року апеляційним господарським судом відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 21.12.2015 року.

У судовому засіданні 21.12.2015 року представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

У судовому засіданні представник Національного банку України, підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Представники відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Інвест», Дочірнього підприємства «Строй-маркет Плюс» та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс» заперечили проти задоволення вимог апеляційних скарг, просив рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 року залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

23.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (кредитодавець за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» (позичальник за договором, відповідач у справі) укладено кредитний договір №255/1/13-KL, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику, а позичальник зобовязується у повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови цього кредитного договору.

Пунктом 1.2. кредитного договору передбачено, що кредитодавець надає позичальнику кредит у формі відкриття відкличної кредитної лінії, в межах максимального ліміту заборгованості, визначеного цим кредитним договором. Кредит може надаватися траншами. Позичальник має право в будь-який час без повідомлення банку здійснювати погашення поточної заборгованості по кредиту і за умови дотримання умов надання кредитних коштів, встановлених цим Кредитним договором, може знову отримувати кредит в межах максимального ліміту за кредитною лінією.

Згідно з п. 1.3 кредитного договору, максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 3000000 дол. США 00 центів.

Як передбачено п. 1.4 кредитного договору, кінцевою датою повернення кредиту є 22.09.2015 включно.

Відповідно до п. 1.5 кредитного договору, за користування кредитом позичальником сплачуються проценти у розмірі 14,5% річних.

Пунктом 2.2.1 кредитного договору сторони погодили, що повернення кредитних коштів здійснюється на рахунок для оплати боргових зобовязань та процентів.

Відповідно до п. 3.3.1 кредитного договору, позичальник має право ініціювати повне чи часткове повернення отриманих кредитних коштів в межах строку, встановленого п. 4 цього Кредитного договору.

Згідно п. 7.6. кредитного договору, він набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

З метою забезпечення виконання зобовязань Товариства з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» за кредитним договором №255/1/13-KL від 23.09.2013 року, 11.10.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дагмар-Інвест» (іпотекодавець) укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №3747, предметом якого є нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., м. Нетішин, вул. Лісова (вул. Калініна), буд. 1б, загальною площею 1836,6 кв.м. (1А торгове приміщення, загальною площею 1539,4 кв.м., а- підвальне приміщення, загальною площею 297,2 кв.м.), яке належить іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САС № 113634.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 договору іпотеки №3747, загальна вартість предмета іпотеки визначається сторонами на рівні фактичної ринкової вартості та становить 10414900 грн. 00 коп.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобовязань Товариства з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» за кредитним договором №255/1/13-KL від 23.09.2013 року, 23.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (іпотекодержатель) та Дочірнім підприємством «Строй-маркет Плюс» (іпотекодавець) укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №3591, предметом якого є приміщення магазину промислових та продовольчих товарів з кулінарним цехом, що знаходиться за адресою: Житомирська обл., Коростишівський р-н, м. Коростишів, вул. Більшовицька, буд. 66, загальною площею 5194,2 кв.м., яке належить іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на приміщення магазину промислових та продовольчих товарів з кулінарним цехом серії САС № 110655.

Також з матеріалів справи вбачається, що 07.02.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (банк) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Грандвіс» (вкладник) укладено Генеральний договір банківського вкладу №1, предметом якого є залучення банком на платній основі вільних коштів вкладника у гривні та згідно п. 3.1. якого банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № 5450.

08.02.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (банк) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Грандвіс» (вкладник) укладено договір депозиту №1/1, відповідно до умов якого вкладник згідно чинного законодавства України перераховує, а банк приймає на відкритий вкладнику вкладний (депозитний) рахунок №5450 суму грошових коштів у гривні у розмірі 500000 грн 00 коп. строком з 08.02.2013 по 13.02.2014 року. Відповідно до п. 1.2 договору депозиту №1/1, за користування грошовими коштами, розміщеними на рахунку вкладника, банк нараховує і сплачує вкладнику проценти по вкладу із розрахунку 22 проценти річних. День надходження та день повернення грошових коштів в часовий інтервал нарахування процентів не включається.

Згідно з п. 3.7 договору депозиту №1/1, дострокове повернення (зняття) вкладу або його частини можливе лише за погодженням з банком. У разі дострокового повернення (зняття) вкладу або його частини за ініціативою вкладника, вкладник письмово повідомляє банк про свої наміри не пізніше ніж за 2 робочих дні до бажаної дати отримання коштів, зазначеної у відповідному письмовому повідомленні вкладника.

Як передбачено п. 4.1.5 договору депозиту №1/1, банк зобовязується по закінченні строку, зазначеного у п.1.1 цього договору, а саме не пізніше 13.02.2014 року повернути вкладнику суму вкладу та сплатити проценти по вкладу в порядку, встановленому чинним законодавством України та умовами цього договору, при умові, що майнові права по цьому договору та Генеральному договору не знаходяться у заставі та (або) не обтяжені іншими договірними зобовязаннями чи зобовязаннями, які виникають в силу закону.

13.02.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (банк) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Грандвіс» (вкладник) укладено Додаткову угоду №1/51/1/1 до договору депозиту №1/1 від 08.02.2013, якою сторони виклали п. 1.1 договору у наступній редакції: «вкладник згідно з чинним законодавством України перераховує, а банк приймає на відкритий вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № 5450 суму грошових коштів в гривні у розмірі 500000 грн. 00 коп. строком з 08.02.2013 по 18.02.2015».

Крім того, вказаною Додатковою угодою сторони виклали п. 1.2 договору депозиту №1/1 від 08.02.2013, зазначивши, що за користування грошовими коштами, розміщеними на рахунку вкладника, банк нараховує і сплачує вкладнику проценти по вкладу із розрахунку 18,5% річних. День надходження та день повернення грошових коштів в часовий інтервал нарахування процентів не включається.

Відповідно до частини 1 статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Колегією суддів встановлено, що 04.02.2015 року (відповідно до вхідного реєстраційного штампу) Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Грандвіс» звернулось до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» із листом вих. №68/1 від 04.02.2015 року, в якому просило повернути вклад у розмірі 500000,00 грн, розміщений на вкладному рахунку №5450 на підставі договору депозиту №1/1 від 08.02.2013 року, у термін до 09.02.2015 року включно.

Тобто, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Грандвіс» просило достроково повернути вклад у розмірі 500 000,00 грн, оскільки відповідно до п. 1.1 вказаного депозитного договору (в редакції додаткової угоди від 13.02.2014), кінцевим строком вкладу є 18.02.2015 року.

При цьому, згідно з п. 3.7 договору депозиту № 1/1, дострокове повернення (зняття) вкладу або його частини можливе лише за погодженням з банком.

Як вбачається із направленого листа про дострокове повернення вкладу за договором депозиту №1/1 від 08.02.2013 року, на ньому міститься відмітка позивача «отримано та погоджено 04.02.2015».

Таким чином, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Грандвіс» скористалося своїм правом на дострокове повернення банківського вкладу (депозиту) у розмірі 500000,00 грн з рахунку №5450, відкритому у Публічного акціонерного товариства «Златобанк», повідомивши про це банк письмово відповідно до п. 3.7 договору депозиту № 1/1 від 08.02.2013.

10.02.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Грандвіс» (первісний вкладник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» (новий вкладник) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) за договором депозиту №1/1 від 08.02.2013 року та Генеральним договором банківського вкладу №1 від 07.02.2013 року, відповідно до п.1.1 якого його предметом є відступлення первісним вкладником банку новому вкладнику на підставі укладеного між первісним вкладником та Публічним акціонерним товариством «Златобанк» договору банківського вкладу: договору депозиту №1/1 від 07.02.2013 року у гривні право вимоги на отримання у повній сумі грошових коштів, що випливають з депозитного договору, укладеного між первісним вкладником та банком в сумі залишку на рахунку 500 000 грн. 00 коп.

Згідно з п. 1.2 договору відступлення права вимоги, до нового вкладника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» переходять усі права та обовязки первісного вкладника - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс» в обсягах та на умовах, що існували на момент переходу цих прав і Товариство з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» стає вкладником Публічного акціонерного товариства «Златобанк» та набуває прав вимоги відповідно до депозитного договору №1/1 від 07.02.2013 року.

Розмір відступлення права вимоги становить 500 000 грн. 00 коп., без урахування процентної ставки по депозиту (п. 1.6. договору).

Відповідно до п. 2.2 договору відступлення, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Грандвіс» зобовязалось письмово повідомити Публічне акціонерне товариство «Златобанк» про відступлення права вимоги за депозитним договором. На виконання даного обовязку, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Грандвіс» заявою вих. №78/1 від 10.02.2015 року повідомило Публічне акціонерне товариство «Златобанк» про заміну кредитора у зобовязанні, що виникло на підставі договору депозиту №1/1 від 07.02.2013, з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М».

Разом з цим, між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Грандвіс» (страхова компанія) та Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (банк) 08.10.2014 року укладено договір про співробітництво, предметом якого є співробітництво банку та страхової компанії для залучення до банку на комплексне обслуговування юридичних та фізичних осіб шляхом надання їм кредитів на придбання нового або б/в легкового, вантажного транспорту та с/г техніки на привабливих ринкових умовах.

13.10.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (банк) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Грандвіс» (вкладник) укладено договір депозиту №5/51/1, відповідно до умов якого вкладник перераховує, а банк приймає на відкритий вкладнику вкладний (депозитний) рахунок №5450 суму грошових коштів у гривні у розмірі 1 210 000 грн. 00 коп. строком з 13.10.2014 року по 05.01.2016 року включно; по закінченню строку вкладу банк зобовязується повернути вкладнику суму вкладу та сплатити проценти за ним у розмірі та порядку, визначеними цим договором.

Відповідно до п.1.2 договору депозиту №5/51/1, за користування вкладом банк нараховує і сплачує вкладнику проценти по вкладу у розмірі 12% річних. День надходження та день повернення грошових коштів в часовий інтервал нарахування процентів не включається.

Згідно з п.3.5 договору депозиту №5/51/1, дострокове зняття вкладу не передбачається, окрім випадків, зазначених у п. 3.6 цього Договору.

Відповідно до п. 3.6 договору депозиту №5/51/1, у разі повного виконання зобовязань за кредитним договором, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Морівськ», банк без укладення додаткової угоди до цього Договору достроково, у повному обсязі повертає вклад вкладнику протягом трьох банківських днів, починаючи з дати повного виконання зобовязань, з нарахуванням процентів за фактичний строк знаходження коштів на рахунку.

Згідно з п.4.1.6 договору депозиту №5/51/1, банк зобовязаний після закінчення строку вкладу повернути вклад вкладнику в порядку, визначеному законодавством України та цим Договором.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується документально та не заперечується позивачем у справі, Публічне акціонерне товариство «Златобанк» звернулось до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс» із листом вих. №2/1 від 14.01.2015 року, в якому зазначило, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Морівськ» достроково погасило заборгованість за кредитом згідно з кредитним договором № 37/14/5/51/1/GKMB від 13.10.2014. На підставі даного листа позивача, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Грандвіс» звернулось до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» із листом про дострокове повернення у повному обсязі грошових коштів з депозитного рахунку на рахунок №5450 (відповідно до п. 3.6 Договору депозиту № 5/51/1 від 13.10.2014).

10.02.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Грандвіс» (первісний вкладник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» (новий вкладник) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) за договором депозиту №5/51/1 від 13.10.2014 та Генеральним договором банківського вкладу №1 від 07.02.2013 року, предметом якого відповідно до п. 1.1 є відступлення первісним вкладником банку новому вкладнику на підставі укладеного між первісним вкладником та Публічним акціонерним товариством «Златобанк» договору банківського вкладу: договору депозиту №5/51/1 від 13.10.2014 року у гривні право вимоги на отримання у повній сумі грошових коштів, що випливають з депозитного договору, укладеного між первісним вкладником та банком в сумі залишку на рахунку 950 650 грн. 00 коп.

Згідно з п. 1.2 вищезазначеного договору до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» переходять усі права та обовязки Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс» в обсягах та на умовах, що існували на момент переходу цих прав і Товариство з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» стає вкладником Публічного акціонерного товариства «Златобанк» та набуває прав вимоги відповідно до депозитного договору №5/51/1 від 13.10.2014 року.

Згідно з п. 1.6 договору, розмір відступлення права вимоги становить 950 650 грн. 00 коп., без урахування процентної ставки по депозиту.

Заявою вих. №78/2 від 10.02.2015 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Грандвіс» повідомило Публічне акціонерне товариство «Златобанк» про заміну кредитора у зобовязанні, що виникло на підставі договору депозиту №5/51/1 від 13.10.2014 року, з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М».

Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 511 ЦК України передбачено, що кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням.

З урахуванням наведених приписів законодавства, а також відсутності в укладених між ПАТ «Златобанк» і ПАТ «Страхова компанія «Грандвіс» договорі депозиту № 1/1 від 08.02.2013, Генеральному договорі банківського вкладу № 1 від 07.02.2013 та договорі депозиту №5/51/1 від 13.10.2014 року, договорі про співробітництво від 08.10.2014 року заборон вкладнику відступати своє право вимоги третім особам, беручи до уваги дійсність права, що відступалось за депозитними договорами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» на підставі укладених з ПАТ «Страхова компанія «Грандвіс» договорів набуло права вимоги за Генеральним договором банківського вкладу №1 від 07.02.2013, договором депозиту №1/1 від 08.02.2013 року (на суму 500 000,00 грн), та за договором про співробітництво від 08.10.2014 року, договором депозиту №5/51/1 від 13.10.2014 року (на суму 950 650,00 грн), та відповідно стало кредитором щодо позивача у справі ПАТ «Златобанк» за цими договорами на загальну суму 1 450 650,00 грн, про що належним чином був повідомлений позивач у справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» листом від 12.02.2015 року повідомило Публічне акціонерне товариство «Златобанк» про дострокове часткове погашення заборгованості ТОВ «Фросбі-М» за діючим кредитним договором №255/1/13-KL від 23.09.2013 року на суму 1 450 650 грн. 00 коп. за рахунок коштів, розміщених на вкладному депозитному рахунку, відкритому відповідно до договору банківського вкладу (договору депозиту №1/1 від 08.02.2013 року та договору депозиту № 5/51/1 від 13.10.2014 року), які укладені між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Грандвіс», та строк повернення яких настав. Зазначений лист отриманий позивачем 12.02.2015 року відповідно до вхідного реєстраційного штампу позивача (а.с. 109 том 1, а.с. 146 том 2).

У вказаному листі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» на підставі вказаних депозитних договорів просило банк здійснити перерахування грошових коштів на загальну суму 1 450 650,00 грн на рахунок відповідача, відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Златобанк» для погашення заборгованості за кредитним договором №255/1/13-KL від 23.09.2013 року.

При цьому, відповідач повідомив позивача про припинення зобовязання за кредитним договором №255/1/13-KL від 23.09.2013 року, договором депозиту №1/1 від 08.02.2013 та договором депозиту №5/51/1 від 13.10.2014 року шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 1 450 650,00 грн, що в еквіваленті становить 57796 дол. США 80 центів.

Вищезазначений односторонній правочин Товариства з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М», викладений у листі від 12.02.2015 року, щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, Публічне акціонерне товариство «Златобанк» вважає таким, що вчинений з порушенням приписів цивільного законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним.

Згідно з підпунктом 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однією сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Відповідно до ст.. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 598 ЦК України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 601 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобовязанні, здійснюється в силу положень статті 601 ЦК України та не повязується із прийняттям такого зарахування іншою стороною; випадки, коли залік зустрічних однорідних вимог не допускається, визначені положеннями статті 602 Цивільного кодексу України. При цьому, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину, тому її слід вважати зробленою, а зобовязання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог, в момент направлення такої заяви іншій стороні у зобовязанні.

Таким чином, суд зазначає, що зарахування здійснюється за наявності наступних умов: 1) вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобовязань, між двома особами, де кредитор одного зобовязання є боржником іншого. Те саме повинно бути і з боржником; 2) вимоги мають бути однорідними, тобто в обох зобовязаннях повинні бути речі одного роду; 3) необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна предявити до зарахування вимоги за таким зобовязанням, яке не підлягає виконанню.

Отже, зарахування є одностороннім правочином, для нього достатньо заяви однієї сторони.

Колегія суддів зазначає, що правовідносини між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Фросбі-М» виникли на підставі двох різних договорів: кредитного договору та договорів банківського вкладу (право вимоги за якими ТОВ «Фросбі-М» набуло за договорами про відступлення укладеними з ПАТ «Страхова компанія «Грандвіс»).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Тобто, за кредитним договором позичальник (ТОВ «Фросбі-М») є зобовязаною стороною (боржником), а банк (ПАТ «Златобанк») в свою чергу кредитором, який наділений правом вимагати повернення наданих грошових коштів та сплати відсотків.

При цьому, згідно ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно змісту договору банківського вкладу на банк (ПАТ «Златобанк») покладений обовязок повернути вкладнику грошові кошти та відсотки, тобто позивач у справі за договором банківського вкладу виступає боржником, а кредитором відповідно є вкладник ТОВ «Фросбі-М».

З вищенаведеного, колегія суддів зазначає, що вимоги, які має ТОВ «Фросбі-М» до ПАТ «Златобанк» на підставі Генерального договору банківського вкладу №1 від 07.02.2013, договору депозиту №1/1 від 08.02.2013 року, договору про співробітництво від 08.10.2014 року, договору депозиту №5/51/1 від 13.10.2014 року та вимога ПАТ «Златобанк» до ТОВ «Фросбі-М» згідно кредитного договору № 255/1/13-KL від 23.09.2013 року є зустрічними вимогами, оскільки на підставі даних договорів відповідач одночасно є кредитором за депозитними договорами та боржником за кредитним договором, а позивач відповідно кредитором на підставі кредитного договору та боржником згідно договорів депозиту.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що вищенаведені вимоги ТОВ «Фросбі-М» на підставі Генерального договору банківського вкладу №1 від 07.02.2013, договору депозиту №1/1 від 08.02.2013 року, договору про співробітництво від 08.10.2014 року, договору депозиту №5/51/1 від 13.10.2014 року та вимоги ПАТ «Златобанк» до ТОВ «Фросбі-М» за кредитним договором №255/1/13-KL від 23.09.2013 року є однорідними, оскільки їх предметом є речі одного роду, а саме гроші.

У позовній заяві, а також у поданій апеляційній скарзі позивач зазначає, що строк виконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором №255/1/13-KL від 23.09.2013 року станом на дату подання ним заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог (12.02.2015) не настав, оскільки умовами договору визначено, що кінцевою датою повернення кредиту є 22.09.2015 року, у звязку з чим підстави для зарахування зустрічних однорідних вимог станом на 12.02.2015 були відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про безпідставність таких тверджень позивача з огляду на наступне.

Так, під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобовязання, передбаченого договором. Як установлено судом, ТОВ «Фросбі-М» за кредитним договором взяло на себе зобовязання повернути суму кредиту з відповідними процентами в строк до 22.09.2015 року. При цьому графіку погашення кредиту чи умов щодо повернення кредиту частинами сторонами у кредитному договорі № 255/1/13-KL від 23.09.2013 не передбачалось.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк виконання обовязків це строк, упродовж якого особа повинна виконати належний їй обовязок за договором, тобто вчинити певні дії чи відмовитися від їх вчинення.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, що має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 251, 252 ЦК України).

Колегія суддів зазначає, що строку властива тривалість у часі; строки містять у собі початковий і кінцевий момент, що відмежовуються у часі.

Як вбачається з п. 1.4, 3.3.1 кредитного договору сторонами узгоджено, що кредит повинен бути повернутий позичальником ТОВ «Фросбі-М», у будь-який час у межах строку (тобто у певний період часу «з»-«по») до його кінцевої дати 22.09.2015 року. Тобто, з системного аналізу норм Цивільного кодексу України, які регулюють відносини за кредитним договором (договором позики), загальні правила обчислення та перебігу строків та умов укладеного сторонами кредитного договору №255/1/13-KL від 23.09.2013, колегія суддів зазначає, що з моменту підписання кредитного договору, отримання кредитних коштів у ТОВ «Фросбі-М», як позичальника, виник обовязок повернути зазначені кошти, тобто настав (почав свій перебіг) строк виконання зобовязання, який завершувався 22.09.2015 року. Апеляційний господарський суд вважає помилковим ототожнення позивачем кінцевої дати строку з поняттям настанням строку виконання зобовязання, оскільки у відповідача строк повернення суми кредиту (строк виконання свого зобовязання) вже почався (настав) і кінець строку договором визначено 22.09.2015 року. Разом з цим, після настання 22.09.2015 року (тобто останнього дня строку, в який відповідач мав виконати свій обовязок) для ТОВ «Фросбі-М» виникнуть інші правові наслідки, оскільки матиме місце прострочення боржника, під яким згідно ст. 612 ЦК України є невиконання у строк, тобто коли вже строк для належного виконання зобовязання настав і закінчився, але в цей строк зобовязання виконане не було.

Колегія суддів зазначає, що законодавець не передбачив можливість здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог виключно за зобовязаннями, виконання яких боржником прострочене, а передбачив можливість зарахування дійсних вимог, за зобовязаннями, строк виконання яких настав, тобто за такими зобовязаннями, обовязок виконання яких існує саме в момент зарахування, що зокрема виключає можливість зарахування вимог за зобовязаннями, які виникнуть лише в майбутньому. Оскільки станом на 12.02.2015 року у ТОВ «Фросбі-М» існував обовязок з повернення наданих йому у кредит грошових коштів і цей обовязок згідно умовами кредитного договору №255/1/13-KL від 23.09.2013 відповідач у справі міг виконати у будь-який час без повідомлення банку в межах строку, встановлено у п. 1.4 тобто до 22.09.2015 року (п. 1.2, 3.3.1 Договору), то таке зобовязання могло бути припинено відповідно до ст. 601 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що враховуючи правову природу кредитного договору (відповідно до положень Цивільного кодексу України) та умови кредитного договору № 255/1/13-KL від 23.09.2013 про право позичальника у будь-який час повернути кредит, подана відповідачем заява про зарахування зустрічних однорідних вимог до дати кінцевого повернення кредиту, є способом реалізації права позичальника достроково повернути кредит. І таке право не обмежене ані нормами чинного законодавства України, ані умовами Кредитного договору № 255/1/13-KL від 23.09.2013.

Крім того, позивач та ТОВ «Фінансова компанія «Фактор плюс» в апеляційних скаргах також зазначали, що строк виконання зобовязань за договором депозиту № 1/1 від 08.02.2013 та договором депозиту №5/51/1 від 13.10.2014 станом на 12.02.2015 не настав, окрім того вказані договори припинили свою дію шляхом виконання, проведеним належним чином, а саме шляхом повернення позивачем вкладів за вказаними договорами.

Однак, як уже було встановлено і зазначено вище, 04.02.2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Грандвіс» звернулось до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» із листом вих. №68/1 від 04.02.2015, в якому просило повернути вклад у розмірі 500 000 грн. 00 коп., розміщений на вкладному рахунку №5450 на підставі договору депозиту №1/1 від 08.02.2013, у термін до 09.02.2015 включно. Згідно відмітки позивача на даному листі він був погоджений банком. Тобто, банк, позивач у справі згідно, умов Генерального договору банківського вкладу №1 від 07.02.2013, договору депозиту №1/1 від 08.02.2013 року, повинен був повернути вкладнику належні йому грошові кошти. Даний факт не заперечуться і Публічним акціонерним товариством «Златобанк», а саме позивач стверджує, що цей обовязок він виконав шляхом перерахування зазначених коштів на поточний рахунок Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс».

Окрім того, враховуючи умови договору про співробітництво від 08.10.2014 року, договору депозиту №5/51/1 від 13.10.2014 року, а також факт виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Морівськ» своїх договірних зобовязань, у Публічного акціонерного товариства «Златобанк» виник також обовязок повернути Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Грандвіс» залишок банківського вкладу у розмірі 950 650,00 грн, розміщеного у позивача на підставі Договору депозиту № 5/51/1 від 13.10.2014.

Тобто, у ПАТ «Златобанк» виник обовязок повернути вкладнику (ПАТ «Страхова компанія «Грандвіс», яке в подальшому відступила своє право ТОВ «Фросбі-М») грошові кошти як за договором депозиту №1/1 від 08.02.2013 року, так і за договором депозиту №5/51/1 від 13.10.2014 року.

Однак, позивачем не надано суду доказів повернення грошових коштів у загальному розмірі 1 450 650,00 грн Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Грандвіс», про що також свідчать і письмові пояснення третьої особи.

Таким чином, з огляду на відсутність доказів повернення позивачем банківського вкладу у загальному розмірі 1 450 650,00 грн, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що як станом на дату підписання між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Грандвіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» договорів про відступлення права вимоги (цесії) від 10.02.2015 року, так і станом на дату подання відповідачем заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог (12.02.2015 року), строк виконання позивачем своїх зобовязань за договором депозиту №1/1 від 08.02.2013 та договором депозиту №5/51/1 від 13.10.2014 року на загальну суму 1 450 650,00 грн настав, однак позивач вказану суму вкладу не повернув.

Також колегія суддів відхиляє посилання апелянта ПАТ «Златобанк» щодо спірності суми зарахованих зустрічних однорідних вимог у розмірі 1 450 650,00 грн, оскільки вказана сума є виключно вкладом за договором депозиту № 1/1 від 08.02.2013 року у розмірі 500 000, грн та виключно залишком за договором депозиту №5/51/1 від 13.10.2014 року у розмірі 950 650, грн без нарахованих процентів за користування банком грошовими коштами Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Грандвіс», що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не було спростовано позивачем. Право вимоги саме такої суми 1 450 650,00 грн, було відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» за договорами з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Грандвіс», і таку ж саму суму зазначено відповідачем у направлених на адресу позивача листах про зарахування зустрічних однорідних вимог.

В поданій апеляційній скарзі ПАТ «Златобанк» зазначає, що у заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» посилається на зобовязання за депозитними договорами, які в дійсності не укладались сторонами, оскільки відповідачем вказано невірні назви договорів. Так, з заяв від 12.02.2015 року вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю посилається на зарахування зустрічних однорідних вимог за Договором банківського вкладу (Договір депозиту) №5/51/1 від 13.10.2014 року, в той час, як в дійсності назва договору «Договір депозиту №5/51/1 (на вимогу)» від 13.10.2014 року та за Договором банківського вкладу (Договір депозиту) №1/1 від 08.02.2013 року, в той час, як в дійсності назва договору є «Договір депозиту» №1/1 від 08.02.2013 року.

Однак, колегія суддів зазначає, що неточності, які вказані ТОВ «Фросбі-М» у надісланій заяві, не можуть вважатись невідповідностями, які б унеможливили б встановити дійсні правочини вчинені банком, оскільки в чинному Цивільному кодексі України поняття «вклад» і «депозит» ототожнюються (ст. 1058 ЦК України), і в свою чергу ототожнюється поняття договір банківського вкладу з договором депозиту. При цьому, слід також врахувати, що позивач був повідомлений Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Грандвіс» про заміну кредитора на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» за укладеними договорами депозиту №1/1 від 08.02.2013 року та №5/51/1 від 13.10.2014 року. З урахуванням наведеного, а також того, що у надісланій заяві відповідачем вірно вказані як номери договорів, так і дати їх укладення, беручи до уваги, що договори банківського вкладу, вказані позивачем, за своїм змістом та природою і є договорами депозиту, апеляційний господарський суд, дійшов висновку, що неточність у назвах договорів, за якими здійснювалось зарахування не може стати підставою для визнання даного правочину недійсним.

В ході розгляду справи у суді першої інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю «Фактор-Плюс» у наданих письмових поясненнях (а.с. 18-21 том 3) стверджує, що саме воно, а не ПАТ «Златобанк», є кредитором по відношенню до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М» за кредитним договором №255/1/13-KL від 23.09.2013, оскільки на підставі укладених між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальні інформаційні технології» договору відступлення права вимоги №26/01-15/1 та договору відступлення за договором застави від 31.01.2015 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор-Плюс» перейшло в повному обсязі право вимоги за депозитним договором №82/11 від 26.12.2014 (укладеним між ПАТ «Златобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальні інформаційні технології») та перейшли в повному обсязі права заставодержателя за договором застави №82/1/1-S від 26.12.2014 року. Разом з цим, ТОВ «Фінансова компанія «Фактор-Плюс» стверджує, що оскільки ПАТ «Златобанк» не повернув у строк депозит згідно договору №82/11 від 26.12.2014, то на підставі умов договору застави №82/1/1-S від 26.12.2014 року та приписів Закону України «Про заставу», направивши 03.02.2015 року позивачу відповідне повідомлення Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор-Плюс» звернуло стягнення на предмет застави шляхом відступлення Публічним акціонерним товариством «Златобанк» права вимоги, що випливає із заставленого кредитного договору №255/1/13-KL, укладеного 23.09.2013 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фросбі-М».

Однак, колегія суддів зазначає, що договір застави №82/1/1-S від 26.12.2014 року та договір про внесення змін і доповнень до нього, рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду України від 02.11.2015 року у справі №910/9668/15, визнано недійсними з моменту їх укладення, відтак є такими, що не породжують прав та обовязків у сторін за таким правочином. З огляду на наведене, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор-Плюс» не може реалізувати відступлене йому Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальні інформаційні технології» право заставодержателя за договором, який визнано судом недійсним з моменту його укладення.

Також, апеляційний господарський суд відхиляє посилання Національного банку України в апеляційній скарзі щодо невідповідності правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки останній вчинено без дотримання порядку, визначеного Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою правління НБУ від 21.01.2004 року №22-1, оскільки згідно ст. 601 ЦК України заява про зарахування зустрічних однорідних вимог стосується договірних зобовязань сторін, є окремим правочином спрямованим на припинення зобовязань, вчиненим однією із його сторін, на таку заяву не поширюються приписи даної Інструкції, оскільки остання встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків, і не регулює порядок реалізації стороною свого права на вчинення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 13.02.2015 № 105 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.02.2015 №30 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Златобанк», згідно з яким з 14.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 14.02.2015 року по 13.05.2015 року включно.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобовязань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Господарським судом міста Києва правомірно вказано, що оскільки заява відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 12.02.2015 була подана ним до запровадження тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Златобанк», такий правочин не суперечить приписам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Беручи до уваги наведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 року у справі №910/17681/15 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянтів.

Керуючись ст. 49, 99, 101, 102, п.1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 року у справі №910/17681/15 залишити без задоволення.

2.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор-Плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 року у справі №910/17681/15 залишити без задоволення.

3.Апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 року у справі №910/17681/15 залишити без задоволення.

4.Рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 року у справі №910/17681/15 залишити без змін.

5.Справу №910/17681/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді В.Г. Суховий

ОСОБА_1