КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р. Справа№ 911/2322/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Товстенку О.Ю.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Торговий Дім - ,,Фрегат

на рішення господарського суду Київської області від 11.08.2015р.

у справі № 911/2322/15 (суддя Третьякова О.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Торговий Дім - ,,Фрегат

до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Листопад 27

про зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Торговий Дім - ,,Фрегат (далі - позивач) звернулось в господарський суд Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Листопад-27 (далі - відповідач) про зобовязання відповідача підписати акт приймання-передачі (повернення) від 06.03.2015 з боку позивача орендованого нежитлового приміщення відповідно до Договору оренди нежитлового приміщення №3/01/2015 від 01.01.2015, розташованого за адресою: 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Сквирське шосе, буд 178, площею 385 кв.м.

Рішенням господарського суду Київської області від 11.08.2015р. у справі № 911/2322/15 в задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи зазначене рішення, суд першої інстанції, пославшись на встановлені ним обставини, положення ЦК та ГК України, дійшов висновку що заявлена позивачем вимога не може бути задоволена господарським судом, оскільки її задоволення не призводить до поновлення порушеного права і не може бути самостійним предметом позову, оскільки, предметом позову є матеріально-правова вимога до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення, і ця вимога повинна опиратися на підставу позову, а в підставу позову не можуть входити такі обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, підписання актів прийому-передачі майна тощо, так як з ними закон не повязує виникнення, зміну чи припинення прав або обовязків, вони лише підтверджують наявність чи відсутність юридичних фактів, які входять в підставу позову.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду Київської області від 11.08.2015р. у справі № 911/2322/15 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що він не погоджується з прийнятим рішенням, оскільки судом першої інстанції не прийнято до уваги, що позивач при обґрунтуванні позовних вимог посилається на конкретні норми матеріального права, порушення яких мало місце з боку відповідача. В звязку з достроковим розірванням договору оренди у орендаря виник обовязок передати майно, а в орендодавця прийняти дане майно та підписати ОСОБА_1 приймання передачі. Як вказує скаржник, ним фактично повернуто майно, а відповідачем прийнято, однак, відповідач не підписав акт приймання передачі.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач зазначає про її необґрунтованість та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.10.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Новіков М.М., судді Зубець Л.П., Мартюк А.І. та призначено її розгляд на 10.11.2015р.

Судове засідання призначене на 10.11.2015р. не відбулось у звязку з участю головуючого судді Новікова М.М. у засіданні Ради суддів України згідно наказу голови суду № 55-а від 06.11.2015р.

Ухвалою суду від 11.11.2015р. розгляд скарги у справі призначено на 24.11.2015р.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду № 09-52/1372/15 від 16.11.2015 у справі №911/2322/15 призначено повторний автоматичний розподіл у звязку із припиненням повноважень головуючого судді (судді-доповідача) Новікова М.М.

В результаті повторного автоматичного розподілу справи № 911/2322/15 сформовано колегію у складі головуючого судді (судді-доповідача) Сухового В.Г., судді Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою суду від 18.11.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Суховий В.Г., судді Жук Г.А., Мальченко А.О. та призначено її розгляд на 22.12.2015р.

21.12.2015р. на адресу суду надійшли додаткові заперечення відповідача на апеляційну скаргу, в яких, зокрема, викладено клопотання про розгляд справи у відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 22.12.2015р. представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, відповідач не зявився, про час та місце розгляду скарги повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 523.

Згідно із п. 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Колегія суддів, враховуючи належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду скарги та його заяву, вважає за можливе здійснювати апеляційний перегляд за наявними матеріалами справи.

З врахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає за можливе здійснювати апеляційний перегляд за наявними матеріалами справи.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні докази у справі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник щодо оформлення передачі (повернення) орендованого нежитлового приміщення у зв'язку з достроковим розірванням (припиненням) Договору оренди нежитлового приміщення №3/01/2015 від 01.01.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.03.2014р. порушено провадження у справі № 911/2322/15 та призначено її розгляд в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами спору укладено Договір оренди нежитлових приміщень №3/01/2015 від 01.01.2015, за умовами пункту 1.1. якого орендодавець - Відповідач передає, а орендар Позивач приймає у тимчасове платне користування (оренду) нежитлові приміщення (далі обєкт оренди), які розташовані за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Сквирське шосе, 178, загальною площею 385 кв.м.

Відповідно до пункту 1.2. Договору обєкт оренди передається Відповідачу для ведення торгово-складської діяльності.

Передача приміщення (обєкта оренди) оформляється за актами приймання-передачі, які складаються в двох примірниках і підписуються сторонами (пункт 2.1 Договору).

На виконання умов Договору Відповідач передав, а Позивач прийняв в оренду нежитлові приміщення загальною площею 385,00 кв.м., які розташовані за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Сквирське Шосе, буд. 178, про що сторони склали ОСОБА_1 прийому-передачі обєкту оренди від 01.01.2015, який підписаний в двосторонньому порядку повноважними представниками сторін та скріплений печатками товариств, завірена копія якого залучена до матеріалів справи.

Позивач, скориставшись правом, передбаченим п. 3.4.2 договору, на дострокове розірвання договору, надіслав Відповідачу повідомлення вих. № 04/02/15-1 від 04.02.2015 про дострокове розірвання Договору оренди нежитлового приміщення № 3/01/2015 від 01.01.2015, яким у звязку з економічною недоцільністю подальшого використання орендованого нежитлового приміщення, просив достроково, за взаємною згодою сторін, розірвати договір оренди з 14.02.2015, та у випадку досягнення згоди з цього питання, просив направити 14.02.2015 за адресою розміщення орендованого приміщення відповідальних осіб для складання та підписання акта прийому-передачі обєкта оренди. У випадку недосягнення згоди щодо розірвання договору оренди з 14.02.2015, просив вважати договір розірваним у строк, передбачений п. 10.2. Договору оренди.

Зазначене повідомлення отримане представником позивача 04.02.2015, про що свідчить підпис представника відповідача ОСОБА_2 на зазначеному повідомленні.

Відповідач у відповідь на зазначене повідомлення щодо дострокового розірвання договору оренди надіслав Позивачу лист вих. № 1/2015 від 05.02.2015, яким повідомив, що договір оренди буде розірвано у строк, передбачений п. 10.2. даного Договору.

Згідно з п. 10.2 Договору у випадку, якщо одна із сторін письмово повідомить іншу про дострокове розірвання цього договору, цей договір вважається розірваним через 30 календарних днів від дня отримання такого повідомлення.

Враховуючи дату надіслання Позивачем повідомлення про розірвання договору оренди 04.02.2015, а також відповідь Відповідача, викладену в листі вих. № 1/2015 від 05.02.2015, щодо того, що договір оренди буде розірвано у строк, передбачений п. 10.2. даного Договору, та з огляду на положення п. 10.2. Договору, Позивач вважає договір оренди розірваним через 30 календарних днів від дня отримання повідомлення про розірвання договору, тобто 05.03.2015.

Положеннями п. 2.2 Договору сторони погодили, що в день закінчення строку дії договору чи дострокового його припинення, орендар передає орендодавцю обєкт оренди. Передача обєкта оренди оформлюється актом прийому-передачі, який складається у двох примірниках і підписується сторонами (їх повноважними представниками).

Відповідно до п. 3.3.11. та п. 3.3.17. Договору у разі закінчення строку дії договору (або у випадку його дострокового розірвання), орендар зобовязується повернути обєкт оренди орендодавцю в задовільному технічному стані, згідно з актом приймання-передачі, підписаного сторонами. Після закінчення строку дії договору або у випадку його дострокового припинення орендар зобовязаний вчасно повернути обєкт оренди орендодавцю.

Орендодавець зобовязується у разі припинення дії або дострокового розірвання цього договору прийняти від орендаря обєкт оренди (п. 3.1.4 Договору).

Проте, як зазначає Позивач в позовній заяві, в день дострокового припинення строку дії договору 05.03.2015 повноважний представник Відповідача, в порушення умов договору, за місцем знаходження орендованого нежитлового приміщення не прибув, у звязку з чим відповідний акт приймання-передачі (повернення майна з оренди) не був складений та підписаний.

З огляду на зазначене, та з урахуванням положень п. 3.3.11. та п. 3.3.17. Договору, якими встановлений обовязок орендаря повернути орендоване майно, Позивач за участю спеціаліста відділу служби безпеки ПП Гладкий ОСОБА_3 склав 06.03.2015 акт приймання-передачі (повернення) приміщення відповідно до договору оренди нежитлового приміщення №3/01/2015 від 01.01.2015. Зазначений акт з боку Позивача підписаний генеральним директором ТОВ ,,Торговий дім-,,Фрегат ОСОБА_4, начальником відділу збуту ТОВ ,,Торговий дім-,,Фрегат ОСОБА_5В, а також третьою особою - спеціалістом відділу служби безпеки ПП Гладкий ОСОБА_3

Оскільки акт приймання-передачі (повернення) приміщення відповідно до договору оренди нежитлового приміщення №3/01/2015 від 01.01.2015 з боку Відповідача підписаний не був, Позивач надіслав на адресу Відповідача додаткову угоду №1 від 10.03.2015 до договору про розірвання з 10.03.2015 договору оренди нежитлового приміщення №3/01/2015 від 01.01.2015, а також надіслав підписаний Позивачем акт приймання-передачі (повернення) приміщення від 10.03.2015.

Відповідач додаткову угоду №1 від 10.03.2015 до договору та акт приймання-передачі (повернення) приміщення від 10.03.2015 не підписав, на адресу Позивача не повернув, проте у відповідь надіслав Позивачу лист вих. № 3/2015 від 13.03.2015, яким повідомив останнього про те, що оскільки акт приймання-передачі орендованих приміщень не підписаний, відповідно договір оренди не розірвано у строк, передбачений п. 10.2 договору. Крім того, Відповідач повідомив Позивачу, що за ним також рахується заборгованість за спожиті комунальні послуги у лютому 2015 року та заборгованість по сплаті орендної плати за березень 2015 року. Відповідач запропонував Позивачу погасити заборгованість, компенсувати або усунути пошкодження орендованих приміщень, здати ключі від орендованих приміщень та підписати акт приймання-передачі майна.

Листом вих. №4/2015 від 18.03.2015 Відповідач повторно повідомив Позивача, що додаткова угода № 1 від 10.03.2015 до договору та акт приймання-передачі (повернення) приміщення від 10.03.2015 не будуть підписані орендодавцем до повного погашення орендарем заборгованості по комунальним платежам за березень 2015 року, орендній платі за березень 2015 року та відшкодуванню вартості пошкоджених секцій воріт (або усуненню пошкоджень), що виникли з вини орендаря.

Відповідачем, на підставі підписаного сторонами у справі акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 18.03.2015 за №1803/9 на суму 827,41 грн (компенсація комунальних послуг за березень 2015 року), був виставлений Позивачу для оплати рахунок №1803/9 від 18.03.2015 на оплату комунальних платежів на суму 827,41 грн, а також рахунок №2802/10 від 28.02.2015 на оплату орендної плати на суму 2948,06 грн, які були оплачені Позивачем 23.03.2015, що підтверджується платіжними дорученнями №438 від 23.03.2015 на суму 827,41 грн та №437 від 23.03.2015 на суму 2948,06 грн.

При цьому Позивач вказує на те, що орендодавцем виставлений рахунок на сплату орендної плати саме за пять днів березня, виходячи з наступного розрахунку: 18278,00 грн (місячна орендна плата) / 31 день * 5 днів = 2948,06 грн (орендна плата за 5 днів березня 2015 року).

Позивач листом вих. №20/03/2015-1 від 20.03.2015, надісланим на адресу Відповідача, повідомив про те, що 06.03.2015 орендар звільнив орендоване приміщення, 11.03.2015 надіслав додаткову угоду №1 від 10.03.2015 до договору про дострокове розірвання договору та акт приймання-передачі (повернення) приміщення від 10.03.2015, які Відповідач не підписав, 18.03.2015 передав ключі від приміщення представнику Відповідача та в той же день були зняті показники з лічильників електроенергії для проведення остаточного розрахунку, в звязку з чим орендар вимагав від орендодавця виконати зобовязання за договором щодо підписання акта повернення орендованих приміщень та додаткової угоди до договору про розірвання договору.

Факт надіслання вказаної кореспонденції підтверджується описом вкладення у цінний лист від 24.03.2015 за № 247 та фіскальним чеком УДППЗ Укрпошта від 24.03.2015, завірені копії яких залучені до матеріалів справи.

Враховуючи невиконання Відповідачем вимог щодо підписання акта приймання-передачі (повернення) приміщення від 10.03.2015 та додаткової угоди № 1 від 10.03.2015 до договору, Позивач повторно надіслав на адресу Відповідача лист вих. №25/03/15-1 від 25.03.2015, лист вих. №26/03/15-3 від 26.03.2015 та лист вих. №15/04/15-1 від 15.04.2015 з аналогічними вимогами, а також проханням підписати акт звіряння взаємних розрахунків станом на 23.03.2015.

Однак, Відповідач додаткову угоду № 1 від 10.03.2015 до договору та акт приймання-передачі (повернення) приміщення від 10.03.2015 не підписав, на адресу Позивача не повернув, відповіді не надіслав, у звязку з чим Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить зобовязати Відповідача підписати акт приймання-передачі (повернення) від 06.03.2015 з боку Позивача орендованого нежитлового приміщення відповідно до договору оренди нежитлового приміщення №3/01/2015 від 01.01.2015, розташованого за адресою: 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Сквирське шосе, буд 178, площею 385 кв.м.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 291 Господарського кодексу України правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Позивачем заявлено вимогу про підписання акта приймання-передачі орендованого приміщення відповідно до п.2.2 Договору оренди, яким встановлено обов'язок орендаря передати орендодавцю об'єкт оренди в день, зокрема, дострокового припинення договору. В цьому пункті 2.2 договору також зазначено, що передача об'єкта оренди оформлюється ОСОБА_5 прийому - передачі, який складається у двох примірниках і підписується сторонами.

Отже, предметом позову у даній справі є вимога оформити (підписати) ОСОБА_5 прийому - передачі орендованого майна.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог у дані справі, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач не посилається на певні норми матеріального права, які покладають на відповідача обовязок по підписанню такого акта, не виконання якого могло б бути підставою для спонукання в примусовому порядку до виконання відповідачем відповідного його обовязку, та нормами Цивільного та Господарського кодексів України не передбачено такого способу захисту прав, як підписання акта приймання-передачі орендованого приміщення.

Також судом зазначено, що звертаючись з даним позовом, позивач не вимагає від відповідача прийняти майно з оренди, тобто виконати основне зобовязання орендодавця, що виникло в силу розірвання договору оренди, а вимагає зобовязати відповідача підписати акт приймання-передачі (повернення), який би, на його думку, засвідчив факт прийняття Відповідачем майна з оренди за наслідками його розірвання. Таким чином, позивач не позбавлений був права звернутися до суду за захистом свого порушеного права шляхом подання позову про прийняття майна з оренди, що відповідало б способу захисту порушеного права, визначеного чинним законодавством.

Колегія суддів вважає помилковим такий висновок суду першої інстанції та зазначає про таке.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів. Кожний субєкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених субєктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших субєктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси субєкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів субєктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обовязку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав субєктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного субєктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне субєктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати обєктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою статті 545 ЦК України визначено, що, прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Згідно із частиною другою статті 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Оскільки за змістом наведеної норми Закону доказом припинення договору найму є ОСОБА_5, підписаний сторонами договору, тому позовні вимоги про підписання ОСОБА_5 приймання - передачі орендованого приміщення, як і вимоги прийняти майно з оренди шляхом оформлення відповідного ОСОБА_5, спрямовані на припинення договору найму (правовідношення), відповідають приписам ст. 16 ЦК України і ст. 20 ГК України.

Таким чином, особа на підтвердження виконання зобовязання за договором найму, вправі в судовому порядку вимагати прийняття від неї майна, яке було предметом договору, та отримання документа (акта) про таке прийняття, як підтвердження виконання нею зобовязання.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 20.03.2012 у справі №1/5005/5719/2011.

Як унормовано приписами ст. 111-28 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладеній у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, зокрема, неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить відповідну норму права.

Таким чином, позивачем вірно обрано спосіб захисту порушеного права шляхом подачі позову про зобовязання відповідача підписати акт приймання-передачі (повернення) орендованого майна з оренди.

Суд першої інстанції наведеного вище не врахував, що призвело до прийняття неправильного рішення у даній справі.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи та зазначено в рішенні суду, під час розгляду справи в суді першої інстанції сторони у справі підписали акт прийому-передачі обєкту оренди від 27.07.2015р. з запереченнями (зауваженнями) орендаря до даного акту.

Частиною 1 ст.80 ГПК України визначено, що господарський суд припиняє провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у звязку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон повязує неможливість судового розгляду справи. Господарський суд припиняє провадження у справі у звязку з відсутністю предмета спору (п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у звязку з цим не залишилося неврегульованих питань (п.п.4.2, 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 №18).

Враховуючи той факт, що відповідачем підписано акт приймання передачі орендованого приміщення, тобто, прийнято з оренди майно, спір між сторонами відсутній, а тому колегія суддів дійшла висновку, що провадження у справі має бути припинено на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, дійшов помилкового висновку у застосуванні норм матеріального права, а тому рішення господарського суду Київської області від 11.08.2015р. у справі № 911/2322/15 має бути скасовано, а провадження у справі припинено.

Доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 34, 43, 80, 99, 101, 103 - 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Торговий Дім - ,,Фрегат на рішення господарського суду Київської області від 11.08.2015р. у справі № 911/2322/15 - задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Київської області від 11.08.2015р. у справі № 911/2322/15 скасувати.

3. Провадження у справі № 911/2322/15 припинити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді Г.А. Жук

ОСОБА_1