ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.12.15р. Справа № 904/9715/15

За позовом Інституту чорної металургії ім. З. І. Некрасова Національної академії наук України, м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Дзержинського", м. Дніпродзержинськ Дніпропетровська область

про стягнення 57 553, 65 грн. за договором на створення та передачу науково-технічної продукції

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача ОСОБА_1, довіреність №1 від 26.10.15р.;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність №29 від 29.01.15р.

Суть спору:

Інститут чорної металургії ім. З. І. Некрасова Національної академії наук України (далі - позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом, у якому просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Дзержинського" (далі - відповідач) суму 26 817, 00 грн. основного боргу, 4 880, 69 грн. пені, 1 877, 19 грн. 7% штрафу, 21 711, 36 грн. інфляційних та 2 267, 41 грн. 3% річних за порушення виконання зобовязань за договором №10-1088-02/СС.0269.10 від 25.06.10р.

Відповідач проти позову заперечує, 25.11.2015 року надав відзив у якому просить суд застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення з відповідача пені та штрафу 7%, оскільки зазначені нарахування здійснені позивачем з пропущенням строку позовної давності, передбаченої положеннями статті 258 ЦК України. Разом з тим, згідно розрахунку відповідача, розмір інфляційних нарахувань становить 21 257, 12 грн., та розраховано відповідачем за період з лютого 2013 року по серпень 2015 року. Окрім того, відповідач вважає невірним розрахунок позивача в частині 3% річних, оскільки згідно здійснено розрахунку відповідача розмір 3% річних становить 2 124, 79 грн.

Заявою від 14.12.2015 року позивач зменшив позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача суму 26 817, 00 грн. основного боргу, 4 880, 69 грн. пені, 1 877, 19 грн. 7% штрафу, 19 685, 84 грн. інфляційних та 2 124, 79 грн. 3% річних.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

25.06.2010 року між позивачем (виконавцем) та відповідачем (замовником) укладено договір №10-1088-02/СС.0269.10 на створення та передачу науково-технічної продукції (далі - Договір), замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання робіт: «Дослідження та освоєння технології виробництва осьового металу з використанням установи піч-ківш для виготовлення вагонних осей зі зливка та безперервнолитої заготовки» (п.1.1 Договору).

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Укладена між сторонами у справі спірна угода за своїм змістом є договором підряду.

За умовами ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до п.2.1 Договору за виконану роботу згідно замовник сплачує виконавцю відповідно до Протоколу угоди про договірну ціну (Додаток 1 до Договору) 280 000, 00 грн., у тому числі ПДВ у сумі 46 666,67 грн.

Оплата виконавцю за кожний виконаний етап роботи здійснюється замовником впродовж 10 днів з дня підписання акту приймання-здачі етапу науково-технічної продукції та пред'явлення рахунку (п.2.2 Договору)

При завершенні етапів виконавець представляє замовнику акт приймання-здачі виконаних робіт за етапами відповідно до календарного плану роботи, рахунок та податкову накладну (п.3.1 Договору).

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, суд зазначає, що на виконання умов Договору позивачем було передано відповідачу роботи на суму 26 817, 00 грн., що підтверджується актом виконання науково-дослідної роботи за договором №10-1088-02/СС.0269.10 від 25.06.10р.(а.с.15) з підписами та відбитками печатки підприємств обох сторін, проте відповідач взяті на себе зобовязання в частині повної та своєчасної оплати вартості виконаних підрядником робіт не виконав, у звязку із чим у відповідача виникла основна заборгованість перед позивачем в розмірі 26 817, 00 грн., що підтверджується матеріалами справи.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу країни виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

Згідно ч.2 ст. 231 ГК України за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 14.12.15 р., позивач нарахував відповідачу пеню за період з 04.01.13 р. по 04.07.13 р. у розмірі 4 880, 69 грн., штраф 7% у розмірі 1 877, 19 грн., 3% річних за період з 04.01.13 р. по 25.08.15 р. у розмірі 2 124, 79 грн., а також інфляційні за період з січня 2013 р. по серпень 2015 р. у розмірі 19 685, 84 грн.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування пені та 7% штрафу, суд зазначає наступне.

Відповідачем у відзиві на позов заявлено про необхідність застосування до спірного розміру пені та штрафу 7% наслідків спливу спеціального строку позовної давності в один рік.

За вимогами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем порушено право позивача (прострочення оплати виконаних робіт) 04 січня 2013 року, а позовна давність (один рік) спливає 04 січня 2014 року, тоді як позов подано 05.11.15р. (а.с.3).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 4 880, 69 грн. та штрафу 7% у розмірі 1 877, 19 грн. задоволенню не підлягають.

Щодо нарахування розміру 3% річних та інфляційних втрат, суд визнає їх обґрунтованими, вірно розрахованими, а отже такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Викладене є підставою для часткового задоволення зменшених позовних вимог.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплата судового збору покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Дзержинського" (51925, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Кірова, буд.18-Б; ) на користь Інституту чорної металургії ім. З. І. Некрасова Національної академії наук України (49050, м. Дніпропетровськ, пл. Академіка Стародубова, буд.1; ) суму 26 817, 00 грн. (двадцять шість тисяч вісімсот сімнадцять грн. 00 коп.) основного боргу, 2 124,79 грн. (дві тисячі сто двадцять чотири грн. 79 коп.) пені, 19 685,84 грн. (девятнадцять тисяч шістсот вісімдесят пять грн. 84 грн.) інфляційних, 1 069, 39 грн. (одна тисяча шістдесят девять грн. 39 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В. Суховаров

Повний текст підписаний 24.12.2015 р.