ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2015р. Справа № 914/3932/15

За позовом:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів;
до відповідача:Головного територіального управління юстиції у Львівській області, м. Львів;
про:стягнення заборгованості
Суддя Крупник Р.В. Секретар Цяпка О.І.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_2 представник (довіреність б/н від 11.12.2015р.);
від відповідача:ОСОБА_3 представник (довіреність б/н від 02.11.2015р.);
Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

16.11.2015р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі Позивач) до Головного територіального управління юстиції у Львівській області (надалі Відповідач) про стягнення заборгованості.

Ухвалою суду від 18.11.2015р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 07.12.2015р. Ухвалою від 07.12.2015р. суд відклав розгляд справи на 21.12.2015р.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити повністю. Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.12.2012р. між позивачем та відповідачем укладено договір №19/2, на виконання якого позивачем було передано відповідачу товар, загальною вартістю 74169,89 грн. Відповідач зобовязувався протягом 5 календарних днів з моменту отримання товару, оплатити його, однак своїх зобовязань за договором не виконав, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 74169,89 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім цього, у звязку з неналежним виконанням умов договору, позивач також просить суд стягнути з відповідача 57404,17 грн. інфляційних втрат, 6333,83 грн. 3% річних та 5502,79 грн. пені.

Представник відповідача в судове засідання зявився, проти існування боргу в заявленому розмірі не заперечив, однак пояснив суду, що заборгованість за договором виникла не з вини відповідача, а у звязку з відсутністю коштів за бюджетною програмою оплати послуг (крім комунальних) на 2012 2014 роки.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

18.12.2012р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладено Договір №19/2 (надалі Договір), за умовами п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець зобовязується передати у власність покупця, а покупець в порядку та умовах, визначених цим договором, зобовязується прийняти та оплатити вікна металопластикові на капітальний ремонт.

Продавець зобовязується передати покупцю товар згідно видаткової накладної (п. 3.2. Договору).

На виконання зобов'язань за Договором, позивачем було передано, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 74169,89 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №-29/11 від 26.12.2012р.

Згідно п. 2.2. Договору покупець оплачує продавцю вартість товару протягом 5 календарних днів з дня отримання товару.

Як зазначає позивач та зокрема, не заперечується відповідачем, одержаний 26.12.2012р. товар оплачений не був.

Станом на день розгляду справи судом, докази сплати відповідачем боргу в матеріалах справи відсутні.

Встановивши наведені обставини справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

В п. 3.2. Договору сторони чітко визначили, що розрахунок за товар здійснюється протягом 5 календарних днів з моменту його отримання.

У відповідності із ст. 193 ГК України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Нормами ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, відповідачем у встановлений в п. 3.2. Договору строк, кошти за одержаний товар сплачені не були, ці кошти підлягають до стягнення з нього в судовому порядку в розмірі 74169,89 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок інфляційних та 3% річних заявлених до стягнення, суд зазначає, що розрахунки проведені позивачем вірно, а тому інфляційні втрати та три відсотки річних підлягають стягненню з відповідача повністю, в розмірі 57404,17 грн. та 6333,83 грн. відповідно.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

У пункті 5.2. Договору сторони передбачили, що у випадку порушення покупцем строків оплати за товар, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми, за кожний день такої прострочки.

Як вбачається з позовної заяви, позивач крім суми основного боргу, 3% річних та інфляційних просить суд стягнути з відповідача 5502,79 грн. пені. Здійснивши перерахунок пені суд зазначає, що така підлягає частковому стягненню з відповідача в розмірі 5445,90 грн., оскільки її нарахування проводилося всупереч вимогам ст. 232 ГК України, а саме понад шість місяців (180 днів).

З огляду на викладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Львівській області (79000, м. Львів, пл. Шашкевича, 1; ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (79005, м. Львів, вул. і. Франка, 57/5; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 74169,89 грн. боргу, 57404,17 грн. інфляційних втрат, 6333,83 грн. 3% річних, 5445,90 грн. пені та 1217,51 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 25.12.2015 р.

Суддя Крупник Р.В.