КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2015 р. Справа№ 910/19555/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Жук Г.А.

ОСОБА_1

за участю представників cторін:

позивача: ОСОБА_2, довіреність № 173-06/15 від 27.02.15,

відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 15-07/2015 від 15.07.15.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Дочірнього підприємства Поліграфічний комбінат Зоря та Державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України

на рішення господарського суду м. Києва від 21.10.2015

у справі № 910/19555/15 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Дочірнього підприємства Поліграфічний комбінат Зоря

до Державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України

про зобовязання прийняти та оплатити товар, стягнення 152 001 743,12 грн.

ВСТАНОВИВ:

ДП Поліграфічний комбінат Зоря звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України про зобовязання прийняти та оплатити товар, стягнення 152 001 743,12 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 21.10.2015 у справі № 910/19555/15 позов задоволено частково.

Зобовязано Державне підприємство Інформаційний центр Міністерства юстиції України (04053, м. Київ, вул. Артема, буд.73, ідентифікаційний код 25287988) прийняти спеціальні бланки документів реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України у кількості 1 900 000 примірників, спеціальні бланки для видачі витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у кількості 500 000 примірників, спеціальні бланки свідоцтва про право власності у кількості 300 000 комплектів загальною вартістю 20 640 000,00 грн. з ПДВ, що виготовлені Дочірнім підприємством Поліграфічний комбінат Зоря відповідно до заявок від 11.02.2014 р. № 01-08/553 та № 01-08/554. Стягнуто з Державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України (04053, м. Київ, вул. Артема, буд.73, ідентифікаційний код 25287988) на користь Дочірнього підприємства Поліграфічний комбінат Зоря (04074, м. Київ, вул. Лугова, буд. 1-А, ідентифікаційний код 32068913) основний борг в сумі 20 640 000 (двадцять мільйонів шістсот сорок тисяч) грн. 00 коп., 49811490 (сорок девять мільйонів вісімсот одинадцять тисяч чотириста девяносто) грн. 00 коп. плати за зберігання позивачем готової продукції, пеню в розмірі 1 916 839 (один мільйон девятсот шістнадцять тисяч вісімсот тридцять девять) грн. 73 коп., 3% річних в сумі 732 359 (сімсот тридцять дві тисячі триста пятдесят девять) грн. 83 коп., інфляційні втрати в розмірі 14 168 102 (чотирнадцять мільйонів сто шістдесят вісім тисячі сто дві) грн. 87 коп. та судовий збір 43175 (сорок три тисячі сто сімдесят пять) грн. 44 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Дочірнє підприємство Поліграфічний комбінат Зоря звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду м. Києва від 21.10.2015 року у справі № 910/19555/15 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким стягнути з ДП Інформаційний центр Міністерства юстиції України на користь ДП Поліграфічний комбінат Зоря 36 936 000,00 грн. основного боргу, 1 916 839,73 грн. пені, 24 127 228,80 грн. інфляційних втрат, 1 432 504,59 грн. 3% річних та 87 589 170,00 грн. плати за зберігання продукції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/19555/15 за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства Поліграфічний комбінат Зоря передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Андрієнка В.В., суддів Шапрана В.В., Буравльова С.І.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2015 року у звязку з перебуванням суддів Шапрана В.В. та Буравльова С.І. на навчанні з підвищення кваліфікації, для розгляду апеляційної скарги Дочірнього підприємства Поліграфічний комбінат Зоря у справі №910/19555/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Ропій Л.М., Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2015 року апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Поліграфічний комбінат Зоря прийнято до провадження та призначено до розгляду на 24.11.2015 року у складі колегії суддів: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Ропій Л.М., Шевченко Е.О.

Також, не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державне підприємство Інформаційний центр Міністерства юстиції України звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду м. Києва від 21.10.2015 у справі №910/19555/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі довідки про передачу апеляційної скарги раніше визначеному складу суду, апеляційну скаргу Державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України на рішення господарського суду м. Києва від 21.10.2015 року у справі №910/19555/15 було передано для розгляду головуючому судді Андрієнку В.В., суддям Ропій Л.М., Шевченку Е.О.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2015 року у звязку із формуванням постійного складу судових колегій Київського апеляційного господарського суду, для розгляду апеляційної скарги Державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України у справі №910/19555/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2015 року апеляційну скаргу Державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України прийнято до провадження та призначено до розгляду на 24.11.2015 року у складі колегії суддів: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 24.11.2015 року у звязку із участю судді Шевченка Е.О. у ХІІІ зїзді суддів України, а також формуванням постійного складу судових колегій Київського апеляційного господарського суду, для розгляду апеляційної скарги Дочірнього підприємства Поліграфічний комбінат Зоря у справі №910/19555/15 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.11.2015 року прийнято справу №910/19555/15 за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства Поліграфічний комбінат Зоря на рішення господарського суду м. Києва від 21.10.2015 року до провадження у визначеному складі суду.

24.11.2015 року в судовому засіданні оголошено перерву до 17.12.2015. року

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 у звязку із перебуванням судді Буравльова С.І. у відпустці, для розгляду апеляційної скарги Дочірнього підприємства Поліграфічний комбінат Зоря у справі №910/19555/15 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Жук Г.А., Шапран В.В.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 у звязку із перебуванням судді Буравльова С.І. у відпустці, для розгляду апеляційної скарги Державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України у справі №910/19555/15 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Жук Г.А., Шапран В.В.

У звязку з чим апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Поліграфічний комбінат Зоря та апеляційну скаргу Державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України було прийнято до провадження у новому складі суду, головуючий суддя: Андрієнко В.В., судді Жук Г.А., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 року апеляційні скарги Дочірнього підприємства Поліграфічний комбінат Зоря та Державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України було прийнято до провадження у визначеному в розпорядженні складі суду та обєднано в одне апеляційне провадження.

В судове засідання, яке відбулось 17.12.2015 року зявились представники сторін та надали суду усні пояснення стосовно апеляційних скарг.

Як вбачається з відзиву Дочірнього підприємства Поліграфічний комбінат Зоря на апеляційну скаргу Державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України, позивач просив суд залишити рішення господарського суду м. Києва від 21.10.2015 року у справі №910/19555/15 в частині задоволених вимог без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню у звязку з таким.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, за своєю правовою природою укладені сторонами правочин є змішаними договорами, які містить ознаки договору поставки та договору підряду.

У відповідності до частини другої статті 628 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Як унормовано частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно з приписами частин першої та другої статті 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Як вбачається з матеріалів справи, Між Державним підприємством Інформаційний центр Міністерства юстиції України (далі - замовник, відповідач) та Дочірнім підприємством Поліграфічний комбінат Зоря (далі - виконавець, позивач) було укладено договори на виготовлення бланків документів (далі продукція), а саме: № 092/11 від 26.12.11, № 127/12 від 11.09.12, № 128/12 від 11.09.12.

Відповідно до п.1.1 договору № 092/11 від 26.12.11, з урахуванням додаткової угоди № 2 від 10.09.12, виконавець виготовляє і передає у власність замовника спеціальні бланки документів реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України у кількості 50 000000 примірників, а замовник зобовязується прийняти продукцію та оплатити її вартість на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 1.1 договору № 127/12 від 11.09.12 встановлено, що виконавець виготовляє і передає і у власність замовника Спеціальні бланки свідоцтва про право власності у кількості 2000000 комплектів, а замовник зобовязується прийняти продукцію та оплатити її вартість на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 1.1 договору № 128/12 від 11.09.12 встановлено, що виконавець виготовляє і передає і у власність замовника Спеціальні бланки для видачі витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у кількості 20000000 примірників, а замовник зобовязується прийняти продукцію та оплатити її вартість на умовах, визначених цим договором.

Згідно з протоколом узгодження договірної ціни до договору № 092/11 від 26.12.11 вартість замовлення складає 270 000 000,00 грн.

Згідно з протоколом узгодження договірної ціни до договору № 127/12 від 11.09.12 вартість замовлення складає 37 800 000,00 грн.

Згідно з протоколом узгодження договірної ціни до договору № 128/12 від 11.09.12 вартість замовлення складає 188 400 000,00 грн.

Інші умови вказаних договорів є аналогічними.

Відповідно до п.4.1 договорів виконавець зобовязується виготовити та поставити, а замовник прийняти та оплатити загальну кількість продукції, визначену у п.1.1 даного договору в строк до 31.12.15.

Пунктами 5.4, 5.5 договорів встановлено, що оплата за кожну партію продукції, що виготовляється та передається виконавцем, здійснюється замовником на умовах попередньої оплати, за домовленістю сторін, оплата може здійснюватись на умовах відстрочення платежу на термін 14 робочих днів з дати поставки відповідної партії продукції.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2015р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань за правочином (п.10.1 договорів).

Відповідно до п.п. 4.2, 4.3 договорів поставка продукції здійснюється відповідно до умов DDP (застосовуються Міжнародні правила по тлумаченню термінів Інкотермс в редакції 2010 року) за адресою, вказаною у письмових заявках замовника, в межах м. Києва та м. Вишневе Київської області; поставка готової продукції здійснюється виконавцем партіями протягом усього строку дії договору.

Поставка партії продукції здійснюється на підставі заявок замовника. Заявки мають містити: найменування та кількість продукції у партії, строк та місце поставки партії продукції. Поставка партії продукції здійснюється в межах строку вказаного у відповідній заявці замовника (п. 4.4, 4.5 договорів).

Пунктом 4.7 договорів передбачено, що у разі прийняття уповноваженим органом нормативного акту, який впливає на виконання цього договору, втому числі яким змінюється (викладається в новій редакції) технічний опис продукції, сторонами вживаються наступні заходи:

Відповідно до п. 4.7.1 договорів Замовник письмово повідомляє виконавця про прийняття нормативного акту та надає виконавцю його копію протягом пяти робочих днів з дня набрання чинності нормативним актом.

Пунктом 4.7.2 договорів визначено, що з дня отримання повідомлення, зазначеного у п.4.7.1 цього договору, виконавець не здійснює виготовлення нових партій продукції та письмово повідомляє замовника про кількість готової продукції та продукції, що знаходиться у незавершеному виробництві.

Згідно з пунктом 4.7.3 договорів, сторони зобовязуються протягом 10 робочих днів з дня набрання чинності нормативним актом провести переговори щодо узгодження необхідних змін до цього договору та укласти відповідну додаткову угоду до договору.

Відповідно до 4.7.4 договорів визначено, що у разі, якщо додатковою угодою не встановлено інше, замовник зобовязується прийняти і оплатити продукцію, зазначену у п.4.7.2 договору.

Пунктом 4.9 договорів передбачено, що у випадку несвоєчасного отримання готової продукції згідно даного договору виконавець має право вимагати від замовника здійснення оплати за зберігання продукції у розмірі 0,5 % від вартості продукції, що не отримана, за кожен день зберігання.

Відповідно до заявки від 11.02.14 № 01-08/553 відповідач на виконання умов договорів здійснив замовлення наступних партій продукції на лютий-березень 2014 року:

18.02.14 - Спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 400 000 прим. (14.02.14 поставлені та прийняті відповідачем);

20.02.14 - Спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 200 000 прим. (18.02.14 поставлені та прийняті відповідачем);

20.02.14 - Спеціальні бланки свідоцтв про право власності у кількості 100 000 компл. (14.02.14 поставлені та прийняті відповідачем);

26.02.14 - Спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 200 000 прим. (25.02.14 поставлені та прийняті відповідачем);

14.03.14 - Спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 200 000 прим. (25.02.14 поставлені та прийняті Відповідачем);

14.03.14 - Спеціальні бланки документів реєстрів у кількості 300 000 прим.;

18.03.14 - Спеціальні бланки документів реєстрів у кількості 200 000 прим.;

18.03.14 - Спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 200 000 прим.;

25.03.14 - Спеціальні бланки документів реєстрів у кількості 400 000 прим.;

27.03.14 - Спеціальні бланки документів реєстрів у кількості 400 000 прим.;

28.03.14 - Спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 200 000 прим.;

28.03.14 Спеціальні бланки свідоцтв про право власності у кількості 100 000 компл.

Відповідно до заявки від 11 лютого 2014 року № 01-08/554 відповідач, згідно з умовами Договорів, у квітні 2014 року просив поставити наступну Продукцію:

02.04.14 - Спеціальні бланки документів реєстрів у кількості 400 000 прим.;

08.04.14 - Спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 400 000 прим.;

10.04.14 - Спеціальні бланки документів реєстрів у кількості 400 000 прим.;

15.04.14 - Спеціальні бланки документів реєстрів у кількості 200 000 прим.;

15.04.14 Спеціальні бланки свідоцтв про право власності у кількості 100 000 компл.;

18.04.14 - Спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 400 000 прим.;

23.04.14 - Спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 400 000 прим.;

29.04.14 - Спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 200 000 прим.;

29.04.14 - Спеціальні бланки свідоцтв про право власності у кількості 100 000 компл.

30.04.14 Спеціальні бланки свідоцтв про право власності у кількості 100 000 компл.

Судом першої інстанції було зазначено, що за твердженням позивача відповідач всупереч умовам договору ухиляється від прийняття та оплати виготовленої позивачем продукції за заявками від 11.02.14 № 01-08/553 та № 01-08/554:

Спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 2300000 прим. вартістю за 1 примірник 5,40 грн., всього на суму 12420000 грн.;

Спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 1800000 прим. вартістю 9,42 грн. за 1 примірник, всього на суму 16956000 грн.;

Спеціальні бланки свідоцтв про право власності у кількості 400 000 комплектів вартістю за 1 комплект 18,90 грн., всього на суму 7560000 грн.

Відповідно до матеріалів справи, 24.02.14 відповідач направив на адресу позивача листи № 01-08/729, № 01-08/727, 01-08/728, відповідно до яких повідомив останнього про необхідність призупинення виконання заявок від 11.02.14 № 01-08/553 та № 01-08/554 у звязку з відсутністю фінансування до окремого повідомлення.

Також, листами від 14.03.14 вих. № 01-08/1038, № 01-08/1039, № 01-08/1040 відповідач звернувся до позивача з пропозицією про розірвання договорів № 092/11 від 26.12.11, № 127/12 від 11.09.12, № 128/12 від 11.09.12.

Відповідно до листа позивача від 18.03.14 № 264-06/14, який адресований відповідачу, в якому позивач повідомив про неможливість припинення договірних відносин, а також, що продукція згідно заявок від 11.02.14 № 01-08/553 та № 01-08/554 на суму 36936000,00 грн. виготовлена в повному обсязі та підлягає прийманню та оплаті відповідачем згідно умов договорів.

В свою чергу, 20.03.14 відповідач направив позивачу лист вих. № 01-08/1164, в якому повторно повідомив про недоцільність продовження між сторонами господарських відносин.

Позивач листом від 20.03.13 вих. № 280-06/14 повідомив відповідача про необхідність дотримуватись укладених між сторонами договорів, а також про те, що станом на 24.02.14 на виконання заявок відповідача від 11.02.14 № 01-08/553 та № 01-08/554 позивачем вже було здійснено закупівлю усіх необхідних витратних матеріалів, а бланки вже були роздруковані та знаходились на різних стадіях технологічного процесу.

Як вже зазначалось вище судом, що в частині виготовлення продукції до правовідносини між сторонами слід застосовувати положення про договір підряду.

Згідно з п. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Отже, за змістом наведених норм, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання.

Розірванням договору є припинення договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення прав та обов'язків сторін договірних зобов'язань.

Для договору підряду частиною 4 ст.849 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Наведеною нормою врегульований випадок, коли одностороння відмова замовника від договору підряду не ставиться в залежність від наявності порушення договірних відносин з боку підрядника.

Таким чином, замовнику законом надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи, і визначене цією нормою право не може бути обмежене.

Отже, договір підряду може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який тягне припинення зобов'язань його сторін.

Згідно з п.3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Оскільки відповідач звертався до позивача з листами від 14.03.14 вих. № 01-08/1038, № 01-08/1039, № 01-08/1040, в яких повідомив про недоцільність продовження відносин між сторонами і зазначені листи були отримані позивачем 18.03.2014р., про що свідчить лист позивача від 18.03.14 № 264-06/14, тому згідно положень ч.4 ст. 849 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від договору підряду не потребує узгодження з відповідачем.

Відповідно до п. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Тому враховуючи вищенаведене та те, що листи відповідача від 14.03.14 р. вих. № 01-08/1038, № 01-08/1039, № 01-08/1040 про відмову від договорів були отримані позивачем 18.03.2014 р., тому суд правомірно дійшов висновку, що договори № 092/11 від 26.12.11 р., № 127/12 від 11.09.12 р., № 128/12 від 11.09.12 р. є розірваними з 18.03.2014 р.

Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, продукція за заявкою № 01-08/553 була частково прийнята відповідачем в наступних обсягах:

Дата поставки згідно заявки - 18.02.14, спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 400 000 прим., фактично поставлені та прийняті відповідачем - 14.02.14;

Дата поставки згідно заявки - 20.02.14, спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 200 000 прим., фактично поставлені та прийняті відповідачем - 18.02.14;

Дата поставки згідно заявки - 20.02.14, спеціальні бланки свідоцтв про право власності у кількості 100 000 компл. фактично поставлені та прийняті відповідачем - 14.02.14;

Дата поставки згідно заявки - 26.02.14, спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 200 000 прим., фактично поставлені та прийняті відповідачем - 25.02.14;

Дата поставки згідно заявки - 14.03.14, спеціальні бланки для видачі витягів у кількості 200 000 прим. фактично поставлені та прийняті відповідачем -25.02.14.

Зокрема позивачем було зазначено, що станом на 24.02.14 у незавершеному виробництві (на кінцевих стадіях технологічного процесу) залишались 400 000 примірників спеціальних бланків документів реєстрів, 1300000 примірників спеціальних бланків для видачі витягів, 100000 примірників спеціальних бланків свідоцтв про право власності.

Беручи до уваги вищенаведене та враховуючи норми статей 651 та 653 ЦК України колегія суддів й дійшла висновку, що позовні вимоги позивача про зобовязання відповідача прийняти спеціальні бланки документів в частині примірників бланків, що знаходились в стадії незавершеного виробництва, задоволенню не підлягають. В той же час, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не позбавлений права звернутись до суду з вимогою про відшкодування йому збитків в частині витрат на виробництво бланків документів, які станом на 24.02.12 були в процесі незавершеного виробництва, у звязку з відмовою замовника (відповідача) від договорів № 092/11 від 26.12.11, № 127/12 від 11.09.12, № 128/12 від 11.09.12.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було здійснено розрахунок вартості спеціальних бланків, з чим і погоджується апеляційна інстанція, що станом на 24.02.14 вже були повністю виготовлені позивачем та готові для поставки відповідачу відповідно до умов договорів № 092/11 від 26.12.11, № 127/12 від 11.09.12, № 128/12 від 11.09.12:

1 900 000 прим. спеціальних бланків документів реєстрів вартістю за 1 примірник 5,40 грн. з ПДВ, всього на суму 10 260 000,00 грн.

500 000 прим. спеціальних бланків для видачі витягів вартістю за 1 комплект 9,42 грн. з ПДВ, всього на суму 4 710 000,00 грн.

300 000 прим. спеціальних бланків свідоцтв про право власності вартістю за й примірник 18,90 грн. з ПДВ, всього на суму 5 670 000,00 грн.

Частиною 4 статті 609 ЦК України визначено, що якщо покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару або відмовився від його прийняття, продавець має право вимагати від нього прийняти та оплатити товар або має право.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що у покупця існує обовязок прийняти продукцію, а саме: 1 900 000 прим. спеціальних бланків документів реєстрів вартістю за 1 примірник 5,40 грн. з ПДВ, всього на суму 10 260 000,00 грн.; 500 000 прим. спеціальних бланків для видачі витягів вартістю за 1 комплект 9,42 грн. з ПДВ, всього на суму 4 710 000,00 грн.; 300 000 прим. спеціальних бланків свідоцтв про право власності вартістю за й примірник 18,90 грн. з ПДВ, всього на суму 5 670 000,00 грн. та оплатити продукцію негайно після її прийняття.

Беручи до уваги вищенаведене та враховуючи перерахунок суду з відповідача підлягає стягненню основна заборгованість за виготовлену позивачем, але не прийняту відповідачем продукцію, згідно договорів № 092/11 від 26.12.11, № 127/12 від 11.09.12, № 128/12 від 11.09.12 в сумі 20 640 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем була заявлена вимога про стягнення плати за зберігання продукції.

Відповідно до п. 4.9. Додаткової угоди №2 від 10.09.2011 року до Договору №092/11 від 26.12.2011 року, Договору №127/12 від 11.09.2012 року та Договору №128/12 від 11.09.2012 року, де визначено, що у випадку несвоєчасного отримання готової Продукції згідно зазначених договорів Виконавець має право вимагати від Замовника здійснення оплати за зберігання продукції у розмірі 0,5% від вартості Продукції, що не отримана за кожен день зберігання.

Отже, вимоги позивача про стягнення плати за зберігання продукції відповідно до п. 4.9 договорів підлягають частковому задоволенню пропорційно розміру основної суми боргу (вартості продукції), що задоволена судом, що становить 498 114, 90 грн.

Також, як вбачається із змісту позовних вимог та письмових пояснень у справі позивача, останній просив суд за прострочення виконання грошового зобовязання стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 916 839,73 грн., інфляційні втрати у розмірі 24127228,80 грн. та 3% річних у розмірі 1432504,59 грн.

Відповідно до п. 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було нараховано пеню в загальній сумі 1 916 839,73 грн. за період з 14.03.2014 по 30.04.2014, оскільки відповідачем було порушено строки оплати продукції, виготовленої за заявками від 11.02.14 № 01-08/553 та № 01-08/554.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Разом з тим, згідно з ст.1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно пунктом 7.1 договорів передбачено, що замовник, у разі несвоєчасного виконання обов'язків в порядку і на умовах, передбачених цим договором, сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно оплаченої продукції за кожен день прострочення оплати.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 1 916 839,73 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача за порушення своїх грошових зобовязань за договорами № 092/11 від 26.12.11, № 127/12 від 11.09.12, № 128/12 від 11.09.12 в частині внесення плати за виготовлену позивачем продукцію 3% річних у розмірі 1432504,59 грн. та інфляційні втрати в сумі 24127228,80 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Судом було здійснено перерахунок розміру інфляційних втрат та 3 % річних з урахуванням розміру основної заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, отже перевіривши розрахунок суду першої інстанції колегія суддів погоджується з висновками про стягнення з відповідача 14 168 102,87 грн. інфляційних втрат та 732 359,83 грн. 3 % річних.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилаються скаржники, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення господарського суду міста Києва від 21.10.2015 р. у справі №910/19555/15, тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, рішення господарського суду міста Києва від 21.10.2015 р. у справі №910/19555/15 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст. 104 ГПК України для його скасування або зміни, відсутні. У звязку з цим апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва від 21.10.2015 р. у справі №910/19555/15 залишити без змін, а апеляційні скарги Дочірнього підприємства Поліграфічний комбінат Зоря та Державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України - без задоволення.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді Г.А. Жук

ОСОБА_1