ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р. Справа № 925/1872/15

За позовом публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії Нафтогаз України

до Уманського комунального підприємства "Уманьтеплокомуненерго" про стягнення 2 971 364 грн. 07 коп.

Суддя Дорошенко М.В.

Секретар судового засідання Биченко М.О.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 18.04.2014 № 14-96;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю від 29.10.2015 № 1493.

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося до господарського суду Черкаської області з позовною заявою до Уманського комунального підприємства "Уманьтеплокомуненерго" про стягнення 2 971 364 грн. 07 коп. заборгованості за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 №13/3477-БО-36, у тому числі: 412439 грн. 90 коп. пені, 2270579 грн. 20 коп. інфляційних нарахувань та 288344 грн. 97 коп. три проценти річних.

Також позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову позивач вказав на неналежне (несвоєчасне) виконання відповідачем грошових зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 №13/3477-БО-36 щодо оплати переданого йому позивачем на виконання цього договору протягом лютого, березня, квітня, жовтня, листопада, грудня 2013 року природного газу.

Ухвалою від 26.11.2015 господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до розгляду, порушив провадження у цій справі і призначив її до розгляду в судовому засіданні на 12 годину 22.12.2015 у приміщенні господарського суду Черкаської області.

Відповідач заперечив проти позову в частині стягнення заявленої у позові суми пені, зазначивши при цьому, що несвоєчасне виконання зобовязань перед позивачем щодо оплати поставленого ним природного газу сталося з обєктивних причин, які не залежать від господарської діяльності підприємства, а саме через на невчасне та неповне виділення із державного та місцевих бюджетів бюджетним установам та організаціям коштів на оплату спожитої теплової енергії, використання відповідачем для розрахунків із спеціальним призначенням, що унеможливлює розпорядження відповідачем коштами на цих рахунках. Також відповідач вказав на повторне нарахування позивачем пені всупереч вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та судової практики, що склалася у подібних правовідносинах.

У засіданні суду, яке відбулося 22.12.2015 за участю представників обох сторін, представник позивача підтримав позов з викладених у ньому підстав, а представник відповідача підтримав заперечення проти позову, викладені у відзиві на позов.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд Черкаської області

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 24.09.2014 у справі №925/1266/14 задоволено частково позов публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Уманського комунального підприємства "Уманьтеплокомуненерго" про стягнення 21675201 грн. 26 коп. заборгованості за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 №13/3477-БО-36, стягнуто з Уманського комунального підприємства "Уманьтеплокомуненерго" на користь публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії Нафтогаз України 13 596 783 грн. 72 коп. основного боргу, 1 1702 20 грн. 10 коп. пені, 258 865 грн. 82 коп. інфляційних втрат, 521 452 грн. 93 коп. 3% річних та 73080 грн. судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2014 рішення Господарського суду Черкаської області від 24.09.2014 у справі №925/1266/14 було змінено, позов задоволено повністю, стягнуто з Уманського комунального підприємства Уманьтеплокомуненерго, на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 13 596 783 грн. 72 коп. основного боргу, 1 462 775 грн. 12 коп. пені, 258 865 грн. 82 коп. інфляційних витрат, 521 452 грн. 93 коп. 3% річних та 73 080 грн. судових витрат.

При цьому постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2014 у справі №925/1266/14 були встановлені такі обставини.

Правовідносини між публічним акціонерним товариством Національною акціонерною компанією Нафтогаз України як продавцем та Уманським комунальним підприємством Уманьтеплокомуненерго як покупцем виникли на підставі договору №13/3477 БО-36 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого продавець зобовязується передати у власність покупця у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України публічним акціонерним товариством Національною акціонерною компанією Нафтогаз України за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України Про засади функціонування ринку природного газу, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору №13/3477 БО-36 газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Згідно з п. 2.1 договору №13/3477 БО-36 продавець передає покупцеві з 01.01.2013 по 31.12.2013 газ обсягом до 5 550 тис. куб. м.

У відповідності до п. 3.1 договору №13/3477 БО-36 продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, повязану з правом власності на газ.

Пунктами 3.3 та 3.4 договору №13/3477 БО-36 передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з пунктом 6.1 договору №13/3477 БО-36 оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2 договору №13/3477 БО-36 у разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він у безспірному порядку зобовязується сплати продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У період з січня по грудень 2013 року позивач передав, а відповідач прийняв за актами приймання-передачі газу від 31.03.2013, 30.04.2013, 31.07.2013, 31.10.2013, 30.11.2013, 31.12.2013 природний газ на загальну суму 25 575 949 грн. 13 коп..

В свою чергу відповідач не належним чином виконав свої зобовязання щодо оплати природного газу, тому у нього перед позивачем рахується заборгованість на загальну суму 13 596 783 грн. 72 коп.

Вказані вище обставини, які були встановлені постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2014 у справі №925/1266/14, яка 15.12.2014 набрала законної сили, відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Стягнутий за постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2014 у справі №925/1266/14 з Уманського комунального підприємства "Уманьтеплокомуненерго" на користь публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" борг у сумі 13 596 783 грн. 72 коп. становить не оплачену відповідачем на день прийняття рішення господарського суду Черкаської області від 24.09.2014 у справі №925/1266/14 частину вартості природного газу, переданого позивачем відповідачу у період з січня по грудень 2013 року.

Стягнуті за постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2014 у справі №925/1266/14 пеня у сумі 1 462 775 грн. 12 коп., інфляційні витрати у сумі 258 865 грн. 82 коп. та 3% річних у сумі 521 452 грн. 93 коп. були нараховані за період прострочення оплати природного газу включно по 25 березня 2014 року.

Після 25.03.2014 прострочення в оплаті відповідачем природного газу переданого йому позивачем у лютому, березні, квітні, жовтні, листопаді, грудні 2013 року, продовжувалося, у звязку з чим позивач нарахував відповідачу до сплати:

за прострочення оплати природного газу, переданого позивачем відповідачу у лютому 2013 року, - 9 503 грн. 08 коп. три проценти річних за період прострочення з 26.03.2014 по 29.05.2014 і 135 129 грн. 88 коп. інфляційних нарахувань за квітень, травень 2014 року;

за прострочення оплати природного газу, переданого позивачем відповідачу у березні 2013 року, - 43 887 грн. 01 коп. три проценти річних за період прострочення з 26.03.2014 по 08.09.2014 і 384 244 грн. 07 коп. інфляційних нарахувань за квітень, травень, червень, липень і серпень 2014 року;

за прострочення оплати природного газу, переданого позивачем відповідачу у квітні 2013 року, - 34 720 грн. 78 коп. три проценти річних за період прострочення з 26.03.2014 по 03.12.2014 і 260 049 грн. 37 коп. інфляційних нарахувань за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень і жовтень 2014 року;

за прострочення оплати природного газу, переданого позивачем відповідачу у жовтні 2013 року, - 40 905 грн. 99 коп. пені та 38 283 грн. 16 коп. три проценти річних за період прострочення з 26.03.2014 по 03.12.2014 і 285 097 грн. 11 коп. інфляційних нарахувань за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень і жовтень 2014 року;

за прострочення оплати природного газу, переданого позивачем відповідачу у листопаді 2013 року, - 119 891 грн. 68 коп. пені та 64 998 грн. 42 коп. три проценти річних за період прострочення з 26.03.2014 по 03.12.2014 і 484 047 грн. 31 коп. інфляційних нарахувань за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень і жовтень 2014 року;

за прострочення оплати природного газу, переданого позивачем відповідачу у грудні 2013 року, - 251 642 грн. 23 коп. пені та 96 952 грн. 51 коп. три проценти річних за період прострочення з 26.03.2014 по 03.12.2014 і 722 011 грн. 47 коп. інфляційних нарахувань за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень і жовтень 2014 року.

Відповідач вказані суми нарахованих позивачем пені, трьох процентів річних та інфляційних нарахувань не сплатив.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язань наступають наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статей 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобовязання мало бути виконане.

Статтею 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з ст. 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 7.1 своєї постанови від 17.12.2013 №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань розяснив, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 Цивільного кодексу України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

З огляду на викладені вище обставини та норми чинного законодавства господарський суд Черкаської області прийшов до таких висновків.

Відповідач в порушення умов договору №13/3477 БО-36 прострочив виконання грошового зобовязання щодо оплати природного газу, купленого ним у позивача протягом лютого, березня, квітня, жовтня, листопада, грудня 2013 року у звязку з чим у позивача виникло право на стягнення з відповідача передбачених договором та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України пені, інфляційних нарахувань та трьох процентів річних.

Прийняття господарським судом Черкаської області рішення від 24.09.2014 та Київським апеляційним господарським судом постанови від 15.12.2015 у справі №925/1266/14 до їх повного виконання відповідачем не припинило зобов'язальних відносин між сторонами за договором №13/3477 БО-36 і не звільнило відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання за цим договором у вигляді сплати пені, передбаченої п. 7.2. договору №13/3477 БО-36, та не позбавило позивача права на отримання передбачених та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційних нарахувань та трьох процентів річних.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних вище норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 23 січня 2012 року у справі № 3-142гс11.

Доводи відповідача, приведені ним у відзиві на позов в обґрунтування заперечень проти позову в частині стягнення пені господарський суд відхилив з огляду на наступне.

Стягувані суми пені, трьох процентів річних та інфляційних нарахувань позивач нарахував у відповідності з умовами договору №13/3477 БО-36, фактичними обставинами виконання відповідачем грошових зобовязань за цим договором щодо оплати позивачу вартості природного газу, встановленими індексами інфляції та вимогами чинного законодавства в межах встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України шестимісячного строку від дня коли зобовязання мало бути виконано. Тобто розрахунки стягуваних сум пені, трьох процентів річних та інфляційних нарахувань зроблені позивачем правильно

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Стаття 617 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, неможливість своєчасного виконання відповідачем грошового зобовязання за договором №13/3477 БО-36 через відсутність у нього необхідних для цього коштів не звільняє відповідача від відповідальності за порушення цього зобовязання.

За таких обставин позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню 44 570 грн. 46 коп. витрат на сплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Уманського комунального підприємства "Уманьтеплокомуненерго" (20300, Черкаська область, м. Умань, вул. Тищика, 12а, ідентифікаційний код 02082675) на користь публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 412 439 грн. 90 коп. пені, 2 270 579 грн. 20 коп. інфляційних нарахувань, 288 344 грн. 97 коп. три проценти річних та 44 570 грн. 46 коп. витрат на сплату судового збору.

Це рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено і підписано 28.12.2015.

СУДДЯ М.В. Дорошенко