ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2015 р.Справа № 922/5821/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Каюков Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м. Харків 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2, м. Харків; Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, м. Нова Каховка; Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, м. Харків; Приватне підприємство фірма "Антей", м. Харків; Товариство з обмеженою відповідальністю "Аріан ЛТД", м. Харків
до Комунальне підприємство "Харківське міське бюро технічної інвентаризації", м. Харків
про стягнення 70 000 грн. збитків
за участю представників:

позивача - не з'явився,

третьої особи (ОСОБА_2І.) - не з'явився,

третьої особи (ФОП ОСОБА_3А.) - не з'явився,

третьої особи (ФОП ОСОБА_4В.) - не з'явився,

третьої особи (ПП "Антей") - ОСОБА_5 - не з'явився,

третьої особи (ТОВ "Аріан ЛТД") - не з'явився,

відповідача - ОСОБА_6, за дов. № 3 від 22.09.2015 року

за клопотанням ПП Фірма "Антей", (вх. № 47907 від 30 листопада 2015 року) технічна фіксація судового процесу не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації", про стягнення збитків у розмірі 70 000,00 грн. Також позивачем заявлено до стягнення витрат з оплати послуг адвоката у розмірі 11 000,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що відповідач, не надавши позивачу ОСОБА_7 з реєстру права власності на нежитлові приміщення, які належать позивачу на праві власності, завдав останньому матеріальну шкоду у вигляді сплати позивачем на користь третіх осіб штрафу за невиконання умов попередніх договорів у розмірі 70 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30 жовтня 2015 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/5821/15, призначено її до слухання у судовому засіданні на 16 листопада 2015 року. Зазначеною ухвалою суд також залучив до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2; Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3; Фізичну особу-підприємця ОСОБА_4; Приватне підприємство фірма "Антей" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Аріан ЛТД". Ухвалою господарського суду Харківської області від 16 листопада 2015 року розгляд справи відкладено на 30 листопада 2015 року та відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання, поданого останнім в порядку ст. 27 ГПК України. Ухвалою господарського суду Харківської області від 30 листопада 2015 року розгляд справи відкладено на 14 грудня 2015 року. Ухвалою господарського суду Харківської області від 14 грудня 2015 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів (вх. № 49734 від 14 грудня 2015 року); задоволено клопотання представника позивача про перерву у розгляді справи (вх. № 49735 від 14 грудня 2015 року), розгляд справи відкладено на 21 грудня 2015 р.

21 грудня 2015 року через канцелярію суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення № 3 (вх. № 50901 від 21 грудня 2015 року), дані пояснення судом долучено до матеріалів справи.

В призначене судове засідання 21 грудня 2015 року з'явився представник відповідача який заперечував проти задоволення позовних вимог, підтримав свою заяву щодо застосування строків позовної давності та просив суд долучити до матеріалів справи доповнення № 2 до заперечень на позовну заяву з додатками, дані документи судом долучено до матеріалів справи з подальшою реєстрацією в канцелярії суду за вх. № 50858 від 21 грудня 2015 року.

Позивач та треті особи своїх уповноважених представників в засідання суду не направили, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення, поштовими повідомленнями з відміткою поштової установи за закінченим терміном зберігання та протоколом судового засідання від 30 листопада 2015 року, в якому відображено відомості про явку сторін та поданими до суду документами (арк. спр. 55, 63-68, 70-75, 89-94, 95, 126-128, 131-137, 223-226).

Як визначено у п. п. 3.9. та 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року, розпочинаючи судовий розгляд суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не зявилися у засідання. Необхідно мати на увазі, що розгляд справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомлення суду стороною, а у разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважаються, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Так, процесуальні документи у даній справі (ухвала суду про порушення провадження у справі та ухвали про відкладення) направлялися всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідних документів.

Таким чином, суд вважає, що учасники судового процесу повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, але в засідання суду не зявилися, водночас судом вжито всі заходи для належного їх повідомлення про час та місце розгляду справи.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали ( пункт 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обовязку по доведенню своєї правової позиції.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи

Так, наявні в матеріалах справи ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи свідчить, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, витребувано в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього докази.

В судовому засіданні 21 грудня 2015 року представник відповідача не вияв наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх заперечень, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Наприкінці березня 2007 року позивач звернувся до відповідача із заявою № 2317042 від 27.03.2007 р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно відповідно до Тимчасового положення про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська № 79/1, літ. "Б-4" та надання витягу на відчуження вказаного майна.

Як вбачається з ОСОБА_5 про реєстрацію права власності на нерухому майно (№ витягу 14039719 від 27.03.2007 р.), на підставі рішення господарського суду Харківської області у справі № 40/120-07, за позивачем зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. "Б-4" загальною площею 1 027,1 кв. м. за адресою м. Харків, вул. Пушкінська, 79/1.

Водночас, 27 березня 2007 року між ФОП ОСОБА_1 (позивач) та:

- ПП фірма "Антей", було укладено попередній договір № АН-1 про укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень; предметом даного договору є укладання в строк до 03 квітня 2007 року договору купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-го поверху, № 1-7, загальною площею 144,2 кв. м. в нежитловій будівлі № 79/1,в літ. "Б-4", по вулиці Пушкінській в місті Харкові;

- ТОВ "Аріан ЛТД" було укладено попередній договір № АР-1 про укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, предметом даного договору є укладання в строк до 03 квітня 2015 року договору купівлі-продажу нежитлових приміщень підвалу № 1-7, загальною площею 142,4 кв.м., в нежитловій будівлі № 79/1, в літ. "Б-4", по вул. Пушкінській в м. Харкові;

28 березня 2007 року між ФОП ОСОБА_1 (позивач) та:

- ФО П ОСОБА_3, було укладено попередній договір № 1, предметом якого є укладання в строк до 03 квітня 2007 року договору оренди нежитлового приміщення 4-го поверху № 1-9 в літ. "Б-4", загальною площею 211,5 кв. м. по вул. Пушкінській, буд. 79/1;

- ОСОБА_8 ОСОБА_9, було укладено попередній договір № 3, предметом якого є укладання в строк до 03 квітня 2007 року договору оренди нежитлового приміщення 3-го поверху № 1-3 в літ. "Б-4" загальною площею 94,8 кв. м. у м. Харкові, по вул. Пушкінській, буд. 79/1;

- ОСОБА_2, було укладено попередній договір № 4, предметом даного договору укладання в строк до 03 квітня 2007 року договору оренди нежитлового приміщення 3-го поверху № 4-9 в літ. "Б-4", загальною площею 117,5 кв. м. у м. Харкові, по вул. Пушкінська, буд. 79/1.

30 березня 2007 року позивач звернувся до відповідача з листом в якому просив виконати замовлення № 2317042, видати витяги з реєстру, повернути оригінали правовстановлюючих документів та повідомити з яких причин та на якій підставі матеріали справи стосовної власності позивача були вилучені секретарем міської ради (арк. спр. 40, 177).

10 квітня 2007 року відповідач направив на адресу позивача лист № 1252 від 10 квітня 2007 року в якому повідомив, що виконати замовлення № 2317042 на отримання витягу з реєстру права власності на нежитлову будівлю літ. "Б-4" по вул. Пушкінській, № 79/1 КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" не має можливості в зв'язку з тим, що згідно листа № 1235/06 від 29 березня 2007 року всі правовстановлювальні документи по вулиці Пушкінській, № 79/1 вилучено юридичним департаментом Харківської міської ради, якому підпорядковується КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" (арк. спр. 178).

Позивач у позовній заяві стверджує, що у зв'язку з ненаданням відповідачем ОСОБА_7 з реєстру прав власності, які повинні були бути виготовлені протягом 3 днів, позивач був позбавлений можливості виконати вимоги попередніх договорів, укладених між ним та ПП фірма "Антрей", ТОВ "Аріан ЛТД", ФО П ОСОБА_3, ФО П ОСОБА_4, ОСОБА_2, в зв'язку з чим поніс збитки у вигляді сплачених: ПП фірма "Антей" 5 000,00 грн. (п. 8 попереднього договору № АН-1 про укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27 березня 2007 року); ТОВ "Аріан ЛТД" 5 000,00 грн. (п. 8 попереднього договору № АР-1 про укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27 березня 2007 року); ФО П ОСОБА_3 20 000,00 грн. (п. 4 попереднього договору № 1 від 28 березня 2007 року); ФО П ОСОБА_4 20 000,00 грн. (п. 4 попереднього договору № 3 від 28 березня 2007 року); ОСОБА_2 20 000,00 грн. (п. 4 попереднього договору № 4 від 28 березня 2007 року).

Враховуючи вище викладене, позивач й звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача збитків у вигляді сплаченого позивачем штрафу в розмірі 70 000,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною другою зазначеної статті визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Під час стягнення збитків, на позивача покладається обов'язок довести суду, згідно ст. 33 ГПК України, наступне: по-перше, факт заподіяння йому збитків; по-друге, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань; по-третє, причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Як зазначено вище в рішенні суду, позивач в обґрунтування понесення ним збитків посилається на ненадання відповідачем ОСОБА_7 з реєстру прав власності та на сплачений ним штраф на виконання вище вказаних попередніх договорів на користь ПП фірма "Антрей", ТОВ "Аріан ЛТД", ФО П ОСОБА_3, ФО П ОСОБА_4, ОСОБА_2. На підтвердження доказів сплати штрафу на користь вище вказаних осіб позивач посилається на: квитанцію до прибуткового касового ордеру № 13 на суму 10 000,00 грн. з яких 5 000,00 грн. штраф, сплачений ТОВ "Аріан ЛТД"; розписку ФО П ОСОБА_4 на суму 30 000,00 грн., з яких 20 000,00 грн. штраф; розписку ОСОБА_2 на суму 30 000,00 грн., з яких 20 000,00 грн. штраф; розписку ОСОБА_3 на суму 30 000,00 грн., з яких 20 000,00 грн. штраф.

Відповідно до частини 4 статті 182 Господарського кодексу України, відносини щодо укладення попередніх договорів регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Частина 1 статті 182 Господарського кодексу України передбачає, що за попереднім договором суб'єкт господарювання зобов'язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором.

Частина 2 статті 182 Господарського кодексу України встановлює, що попередній договір повинен містити умови, що дозволяють визначити предмет, а також інші істотні умови основного договору. До укладення попередніх договорів не застосовується загальний порядок укладення господарських договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (в редакції чинній на час виникнення правовідносин).

Відповідно ч. 1 ст. 657 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (в редакції чинній на час виникнення правовідносин).

Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. (ст. 793 ЦК України в редакції чинній на час виникнення правовідносин).

Інструкцією про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 N 20/5 (в редакції чинній на час виникнення правовідносин), а саме п. 61 інструкції передбачено, що при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження житлового будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності (довірчої власності) на вказане майно, та, у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують.

Пунктом 107 вказаної вище інструкції визначено, що посвідчення договору про найм або позичку будівель, інших споруд (їх частин), належних фізичним та юридичним особам на праві власності, нотаріус вимагає витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно в населених пунктах, де органи БТІ не підключені до Реєстру прав власності, довідку-характеристику БТІ, а в місцевостях, де інвентаризація не проведена, - довідку відповідного органу місцевого самоврядування і, для огляду, правовстановлювальний документ про належність наймодавцю (позичкодавцю) майна, що здається в найм (позичку).

Як зазначалося вище в рішенні суду, позивач в підтвердження понесення ним збитків надав до суду квитанцію до прибуткового касового ордеру та розписки, втім доказів сплати ним штрафу на користь Приватного підприємства фірма "Антей", передбаченого умовами попереднього договору № АН-1 про укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27 березня 2007 року не надав. З огляду на наведене, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача збитків у розмірі 5 000,00 грн. є необґрунтованими, не доведеними матеріалами справи та такими, що відповідно не підлягають задоволенню.

Крім того, як вбачається з попередніх договорів № 1, № 3 та № 4, умовами вказаних договорів передбачено укладання не пізніше ніж до 03 квітня 2007 року договорів оренди між ФО П ОСОБА_1 та ФО П ОСОБА_3, між ФО П ОСОБА_1 та ФО П ОСОБА_10, між ФО П ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строком до 28 березня 2010 року. Позивач вказує на той факт, що ненадання відповідачем своєчасно витягів з реєстру права власності на нерухоме майно унеможливило укладання між позивачем та вище вказаними особами договорів оренди, так як були відсутні необхідні документи для нотаріального посвідчення даних договорів. Втім, як зазначалося вище в рішенні суду, ст. 794 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) передбачено нотаріальне посвідчення договорів найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) які укладені строком на три роки і більше. Водночас, умовами вказаних попередніх договорів передбачено укладання договорів оренди строком менше ніж три роки (термін дії договору - не пізніше 03.04.2007 року по 28.03.2010 року), отже нотаріальне посвідчення вказаних договорів не було обов'язковою вимогою закону. Враховуючи вище викладене, у позивача не було будь-яких перешкод для укладення договорів оренди з ФО П ОСОБА_3, ФО П ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на виконання умов попередніх договорів, укладених з даними особами, та на визначений в них строк дії - до 28.03.2010 року. З огляду на наведене позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між невиконанням відповідачем свого обов'язку щодо своєчасного надання витягів та понесеними позивачем збитками. Враховуючи вище викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача збитків у розмірі 60 000,00 грн., понесених позивачем у зв'язку з невиконанням умов попередніх договорів, укладених між позивачем та ФОП ОСОБА_3, ФО П ОСОБА_4, ОСОБА_2.

Крім того суд зазначає, що відповідно до заяви позивача № 2317042 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, позивача замовив у відповідача три витяги з реєстру права власності, а саме: витяг на предмет відчуження приміщень підвалу № 1-7, загальною площею 142,4 кв. м.; витяг на предмет відчуження приміщень 2-го поверху № 1-9 загальною площею 212,0 кв. м.; витяг на відчуження приміщення 1-го поверху № 1-7 загальною площею 144,2 кв. м., які були надані відповідачем позивачу з пропущенням строку на їх виготовлення. ОСОБА_7 на відчуження приміщень 4-го поверху № 1-9 та 3-го поверху № 1-3 позивачем навіть не було замовлено. З огляду на наведене суду взагалі не зрозуміло яким чином порушені права позивача.

Що стягнення з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн. збитків, понесених ним з огляду на невиконання умов попереднього договору № АР-1 про укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27 березня 2007 року, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання щодо надання витягу з реєстру права власності на нежитлову будівлю своєчасно не виконав, що підтверджується наявними в матеріалах доказами та постановами адміністративних судів у справі № 2а-31841/08/2070.

Таким чином, внаслідок ненадання відповідачем витягу з реєстру права власності своєчасно, позивач був позбавлений можливості виконати свої зобов'язання за попереднім договором № АР-1 від 27 березня 2007 року та укласти основний договір купівлі-продажу, у зв'язку із чим сплатив контрагенту за попереднім договором штраф у розмірі 5 000,00 грн., про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру № 13 від 24 квітня 2007 року.

Відповідач у своїй заяві (вх. № 49873 від 14 грудня 2015 року) щодо застосування строків позовної давності просить суд застосувати строк позовної давності до вимог ФО П ОСОБА_1 щодо стягнення з КП "Харківське Міське БТІ" збитків у вигляді сплачено штрафу та вказує на те, що позивачем пропущений строк позовної давності передбачений ст. 257 ЦК України.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріан ЛТД" 5 000,00 грн. штрафу за невиконання умов попереднього договору 24 квітня 2007 року, тобто перебіг строку в межах якого позивач міг звернутися до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення збитків почався 25 квітня 2007 року та закінчився 24 квітня 2010 року.

Враховую вище викладене, суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 5 000,00 грн. збитків, з огляду на те, що строк на пред'явлення позовних вимог, встановлений 257 ЦК України, сплинув 24 квітня 2010 року.

Твердження позивача про те, що перебіг строку позовної давності почався 31 жовтня 2012 року, з дня винесення ухвали ВАСУ від 31 жовтня 2012 року, ґрунтується на хибному та довільному тлумаченні норм чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по розгляду даної справи покладаються на позивача.

З огляду на наведене, відповідно до ст.ст. 182, 224, 225 Господарського кодексу України, ст.ст. 22, 256, 257, 267, 635, 655, 657, 759, 793 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 27, 33-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 25.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_11

справа № 922/5821/15