донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

21.12.2015 р. справа №905/765/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: від третьої особи:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 за довіреністю; не зявився не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Діоніс" м. Донецьк
на рішення господарського судуДонецької області
від15 вересня 2015 р.
у справі№ 905/765/15 (суддя С.Ю. Гринько)
за позовомПриватного підприємства "Діоніс" м. Донецьк
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Макіївська взуттєва фабрика "Аспект", м. Макіївка
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачаТовариство з обмеженою відповідальністю "Донбас Плюс", Волноваський район Донецької області
провизнання недійсною додаткову угоду від 29.02.2012р. до договору № 5 від 22.11.2010р., визнання недійсними актів приймання-передачі векселів, визнання недійсними прості векселі та такими, що не мають вексельної сили

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Діоніс" (далі ПП "Діоніс", позивач) звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою про визнання недійсними: - додаткової угоди від 29.02.12р. до договору № 5 від 22.11.10р. укладеної між позивачем та ТОВ "Донпроммаш", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Макіївська взуттєва фабрика "Аспект" (далі ТОВ "МВФ "Аспект", відповідач); - актів-приймання-передачі: від 09.04.12р. простого векселя №АА 1530387 від 09.04.12р. номінальною вартістю 2 000 000 грн. 00 коп.; від 12.04.12р. простого векселя № АА 1530388 від 12.04.12р. номінальною вартістю 2 000 000 грн. 00 коп.; від 16.04.12р. простого векселі №АА 1530389 від 16.04.12р. номінальною вартістю 1 000 000 грн. 00 коп.; від 25.04.12р. простого векселі №АА 1530390 від 25.04.12р. номінальною вартістю 1 265 451 грн. 00 коп.; - про визнання недійсними та такими, що не мають вексельної сили: простий вексель серії АА № 1530387, складений 09.04.12р.; простий вексель серії АА № 1530388 складений 12.04.12р.; простий вексель серії АА № 1530389 складений 16.04.12 р.; простий вексель серії АА № 1530390 складений 25.04.12р.

Рішенням господарського суду Донецької області від 15.09.15р. у частині позовних вимог про визнання недійсними спірних простих векселів та такими, що не мають вексельної сили відмовлено, припинено провадження у справі в частині визнання недійсною додаткової угоди від 29.02.2012р. до договору № 5 від 22.11.2010р. і про визнання недійсними актів-приймання-передачі вказаних простих векселів.

У частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду мотивоване недоведеністю позовних вимог, у частині припинення провадження у справі рішення суду мотивоване приписами п.2 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

ПП "Діоніс" подало апеляційну скаргу в якій просить рішення місцевого господарського суду по даній справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

На думку заявника апеляційної скарги вказане рішення суду прийняте при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права; викладені у рішенні суду висновки, не відповідають обставинам справи.

Зокрема, позивач зазначає, що припиняючи провадження у справі у частині визнання недійсною додаткової угоди від 29.02.12р. до договору №5 від 22.11.10р. суд першої інстанції здійснив посилання на те, що рішенням господарського суду Запорізької області від 15.04.15 року у справі №908/3346/14 за позовом ПП "Діоніс" про стягнення з ТОВ "МВФ "Аспект" 91 370 грн. 50 коп. підставою позову був договір № 5 від 22.11.10р. та додаткова угода до нього від 29.02.12р., яким встановлено, що сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, порядок визначення розрахунків з урахуванням додаткової угоди від 29.02.12р., а тому, відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 180, 181 Господарського кодексу України договір № 5 від 22.11.10p. та додаткова угода до нього від 29.02.12р. вважаються укладеними, а саме, подія, до якої прагнули сторони, відбулася.

Позивач вважає помилковим висновок суду про те, що предмет спору відносно визнання недійсною додаткової угоди від 29.02.12р. до договору №5 від 22.11.10р. вже був предметом спору в іншому судовому проваджені, у звязку з чим припинив провадження у справі в цій частині позову на підставі п.2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки предмет та підстави спору, що розглядався у Господарському суді Запорізької області (справі № 908/3346/14), за результатами якого прийнято рішення від 15.04.15р., а також, спору, за результатами якого прийнято оскаржуване рішення, не є ідентичними, оскільки в першому випадку предметом спору була вимога про стягнення заборгованості з відповідача, в іншому - визнання недійсними угоди, актів приймання - передачі векселів, а також, визнання недійсними та такими, що не мають, вексельної сили, простих векселів.

Апелянт зазначає, що відрізняються і підстави позову, у спорі про стягнення заборгованості підставою позову є юридичні та фактичні обставини, пов'язані із утворенням заборгованості відповідача перед позивачем, а в даному спорі підставою позову є обставини, із якими чинне цивільне законодавство пов'язує визнання недійсними правочинів.

Позивач вважає, що оспорювані акти приймання передачі векселів, як і спірна додаткова угода є фіктивними правочинами, оскільки укладені без наміру створення правових наслідків, за місцезнаходженням позивача спірні векселі не знаходились, а навпаки, зберігалися у відповідача.

Позивач зазначає, що оригінали спірних векселів мають пошкодження, зокрема, вони перекреслені діагональною помаранчевою лінією із зазначенням відбитку «погашено», але ним не було одержано жодного погодження ані від відповідача, ані від третіх осіб.

Також, позивач вказує на те, що у спірних векселях зазначено, що вони підлягають погашенню за предявленням та вважає, що строк такого предявлення не встановлений.

Звертає увагу позивач і на те, що спірні векселі не містять жодного застереження про акцепт (погашення) в порядку, передбаченому ст. 25 ОСОБА_5 закону про переказні векселі та проекти векселі (далі ОСОБА_5).

Крім того, апелянт зазначає, що на векселях відсутній індосамент посвідчувальний напис, який свідчить про перехід прав за векселями на користь третьої особи, та є обовязковим в силу статей 11-14, 77 ОСОБА_5 закону.

Заявник апеляційної скарги також стверджує, що відсутність угоди про передачу прав за векселями, відомостей про поставки, індосаменту, відсутність одержання оплати від ТОВ МВФ «Аспект» за векселями чи будь яких інших осіб при відступленні прав за такими векселями, імітація відповідачем погашення таких векселів, порушення порядку акцепту платежу, відсутність заперечень відповідача свідчить про фіктивність усіх правочинів: додаткової угоди від 29.02.12р. до договору, актів приймання-передачі векселів, векселів АА1530387 від 09.04.12р., АА1530388 від 12.04.12р., АА1530389 від 16.04.12р., AA1530390 від 25.04.12р. та наявність підстав для визнання їх недійсними відповідно до ст.. 234 Цивільного кодексу України.

В апеляційній скарзі позивач також стверджує, що оспорюванні векселі не мають вексельної сили відповідно до статей 75,76 ОСОБА_5 закону, оскільки на них наявний лише підпис генерального директора ТОВ "Донпроммаш" та відсутній підпис головного бухгалтера.

Також, апелянт зазначає, що в спірних векселях не зазначений строк платежу.

В апеляційній скарзі відповідач звертає увагу й на протиріччя у мотивувальній та резолютивній частині оскаржуваного рішення суду, а саме, щодо висновку у мотивувальній частині про відмову у задоволенні позовних вимогах про визнання недійсними актів приймання-передачі векселів, а в резолютивній частині вказано про припинення провадження у справі за цими вимогами, що є порушенням норм процесуального права.

Третя особа також як і скаржник, не погоджується із вказаним рішенням та вважає його таким, що прийняте при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків, викладених у даному рішенні обставинам справи; порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Розпорядженням секретаря палати Донецького апеляційного господарського суду №04-08/928/15 від 02.11.15р. змінено склад судової колегії, суддю Татенко В.М. було змінено на суддю Стойка О.В.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст.811 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно до ч.2 ст.99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Згідно ч.2 ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи сторони були повідомлений належним чином.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи всі сторони були повідомлені належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду скасувати.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційної господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.11.10р. ПП "Діоніс", як «Продавець» та ТОВ "Донпроммаш", як «Покупець» правонаступником якого є ТОВ "МВФ "Аспект", уклали договір №5 (далі - договір) , предметом якого за пунктом 1.1 є постачання холодильників та морозильників «Дніпро» на умовах цього договору.

Згідно п.5.1 договору відвантаження товару здійснюється на умовах 100% передоплати на розрахунковий рахунок продавця.

Загальна вартість договору складає 200 000 000 грн. (п.5.2 договору).

Відповідно до пункту 5.3 договору ціни на товар встановлюються у національній валюті України - гривні.

Пунктом 5.4 договору передбачено, що можлива інша форма розрахунків.

Додатковою угодою від 29.02.12р. до договору внесено зміни, до пункту 5.4 договору, який доповнено словами «в тому числі, і вексельна».

Актом приймання - передачі векселів від 09.04.12р. ТОВ "Донпроммаш" передало, а ПП "Діоніс" прийняло в рахунок погашення боргу за відвантажений товар простий вексель АА1530387 від 09.04.12р, номінальною вартістю 2 мли. грн., складений у м. Донецьку зі строком платежу - за пред'явленням, векселедавцем за яким виступає ТОВ "Донпроммаш".

Актом приймання - передачі векселів від 12.04.12р. ТОВ "Донпроммаш" передало, а ПП "Діоніс" прийняло в рахунок погашення боргу за відвантажений товар простий вексель АА1530388 від 12.04.12р., номінальною вартістю 2 000 000,00 грн., складений у м. Донецьку зі строком платежу - за пред'явленням векселедавцем за яким виступає ТОВ "Донпроммаш".

Актом приймання - передачі векселів від 16.04.12р. ТОВ "Донпроммаш" передало, а представник ПП "Діоніс" прийнявло в рахунок погашення боргу за відвантажений товар простий вексель АА1530389 від 16.04.12р., номінальною вартістю 1 000 000,00 грн., складений у м. Донецьку зі строком платежу - за пред'явленням, векселедавцем за яким виступає ТОВ "Донпроммаш".

Актом приймання - передачі векселів від 25.04.12р. ТОВ "Донпроммаш" передало, а ПП "Діоніс" прийнявло в рахунок погашення боргу за відвантажений товар простий вексель АА1530390 від 25.04.12р., номінальною вартістю 1 265 451 грн. 00 грн., складений у м. Донецьку зі строком платежу - за пред'явленням, векселедавцем за яким виступає ТОВ "Донпроммаш".

Відповідно до протоколу №63 загальних зборів учасників ТОВ "Донпроммаш" було змінено найменування на ТОВ "МВФ "Аспект".

Встановлено, що в проваджені господарського суду Донецької області знаходиться справа №905/2782/13 про банкрутство ПП "Діоніс". Ліквідатором призначено ОСОБА_6.

В ході процедури банкрутства ПП "Діоніс" ліквідатором виявлена дебіторська заборгованість, що утворилася з боку ТОВ "Донпроммаш" (правонаступник - ТОВ "МВФ "Аспект") внаслідок відсутності оплати за поставлений товар, що стало підставою для звернення ліквідатором з позовом про стягнення частини заборгованості у сумі 91 370 грн. 50 коп. за яким господарським судом Запорізької області порушення провадження у справі №908/3346/14.

Як зазначає відповідач, заборгованість, яка існувала між позивачем та відповідачем була погашена векселями АА1530387 від 09.04.12р., АА1530388 від 12.04.12р., АА1530389 від 16.04.12р., АА1530390 від 25.04.12р., на загальну суму 6 265 451 грн. 00 коп., оригінали вказаних векселів, що мали зберігатися у ПП "Діоніс", було подано ТОВ "МВФ "Аспект" до матеріалів справи №908/3346/14.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: -письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; - поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Частиною 1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України встановлено що, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги у частині визнання недійсними вищевказаних додаткової угоди від 29.02.12р. до договору, актів приймання-передачі простих векселів та самих векселів, посилається на приписи ст..234 Цивільного кодексу України.

На думку позивача оспорювана додаткова угода від 29.02.12р. до договору не відповідає умовам договору та статті 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні», відповідно до якої видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги.

Судова колегія звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.1,2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно до ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України 2. підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: - договори та інші правочини; - створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; - завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; - інші юридичні факти.

Відповідно ст.. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами договору сторони не визначили строки здійснення попередньої оплати.

Частиною 1 ст. 693 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 531 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Отже, за наявністю факту передачі продавцем покупцю товару до отримання попередньої оплати не виключена можливість здійснення розрахунків, зокрема, в такій формі, як вексельна.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В свою чергу, недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, є підставою недійсності правочину.

Акти приймання - передачі векселів є самостійними вексельними правочинами в силу ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, оскільки спрямовані на настання цивільних прав та обов'язків.

Отже, акти приймання - передачі векселів, а саме: акт приймання - передачі векселів від 09.04.12р.; акт приймання - передачі векселів від 12.04.12р.; акт приймання - передачі векселів від 16.04.12р.; актом приймання - передачі векселів від 25.04.12р. є правочином щодо встановлення вексельної форми розрахунків, які, за наявності порушень норм чинного законодавства, можуть бути визнані недійсним.

За приписами ч. 1 ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 234 Цивільного кодексу України врегульовані правовідносини, пов'язані із укладенням фіктивних правочинів. Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Позивач не надав доказів звернення до правоохоронних органів та до суду у порядку кримінального провадження з заявою щодо протиправних дій посадових осіб сторін які стосуються оспорюваних додаткової угоди від 29.02.12р., актів приймання-передачі векселів та оспорюваних векселів.

Доказів фіктивності оспорюваних додаткової угоди від 29.02.12р., актів приймання-передачі векселів та оспорюваних векселів позивач не надав.

В матеріалах даної справи відсутні відомості про наявність відповідного рішення суду з вирішення спору щодо недійсності вказаної додаткової угоди від 29.12.12р. до договору з тих же підстав, що визначені позивачем у даній справі.

Позивачем також заявлено вимогу про визнання вказаних векселів недійсними та такими, що не мають вексельної сили.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про обіг векселів в Україні» законодавство України про обіг векселів складається із Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено ОСОБА_5 закон, з урахуванням застережень, обумовлених додатком II до цієї Конвенції, та із Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій Законів про переказні векселі та прості векселі, Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів, Закону України "Про цінні папери і фондову біржу", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено ОСОБА_5 закон про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів", цього Закону та інших прийнятих згідно з ними актів законодавства України.

Розглядаючи спори, пов'язані з обігом векселів, суди мають перевіряти, чи відповідає документ формальним вимогам, що дозволяють розглядати його як цінний папір (вексель) (п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007p. № 5)

Відповідно до ст. 194 Цивільного кодексу України цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право і визначає взаємовідносини між особою, яка його розмістила (видала), і власником та передбачає виконання зобов'язань згідно з умовами його розміщення, а також можливість передачі прав, що випливають з цього документа, іншим особам. Виходячи з цього визначення здійснення або передача посвідчених цінним папером прав можливі тільки за умови його предявлення.

У пункті 2 Постанови Пленуму № 5 роз'яснено, що ст. 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні" і ст. 14 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" визначено, що векселі (переказні та прості) складаються у документарній формі на бланках з відповідним ступенем захисту від підроблення, форма і порядок виготовлення яких затверджуються Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Національним банком України з урахуванням норм ОСОБА_5 закону, і не можуть бути переведені у бездокументарну форму (знерухомлені). Таким чином, норми вексельного законодавства можна застосовувати до зобов'язань, оформлених на електронних і магнітних носіях.

Перелік обов'язкових реквізитів для переказного векселя наведено у ст. 1, а простого - у ст. 75 ОСОБА_5 закону про переказні векселі та прості векселі.

Відповідно до ст. 75 ОСОБА_5 Закону, простий вексель містить: - назву «простий вексель», яка включена в текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений; - безумовне зобовязання сплати визначену суму грошей; - зазначення строку платежу; - зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж; - найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж; - зазначення дати і місця складання простого векселя; - підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

Згідно ч.1 ст. 75 ОСОБА_5 Закону, документ, у якому відсутній будь-який з реквізитів, зазначених у попередній статті, не має сили простого векселя, за винятком випадків, зазначених нижче у цій статті.

Частиною 3 ст. 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні" передбачено, що від імені юридичних осіб вексель підписується власноручно керівником та головним бухгалтером (якщо така посада передбачена штатним розписом юридичної особи) чи уповноваженими ними особами. У разі якщо вексель підписується уповноваженою особою, до тексту векселя включається посилання на внутрішній документ юридичної особи, відповідно до якого уповноважена особа має право підписувати вексель. Підписи скріплюються печаткою.

Відповідно до ст. 76 ОСОБА_5 Закону документ, у якому відсутній будь-який з реквізитів, зазначених у попередній статті, не має сили простого векселя, за винятком випадків, зазначених нижче у цій статті. Простий вексель, строк платежу в якому не зазначено, вважається таким, що підлягає оплаті за пред'явленням. При відсутності особливого зазначення, місце, де видано документ, вважається місцем платежу і, разом з тим, місцем проживання векселедавця. Простий вексель, в якому не вказано місце його видачі, вважається виданим у місці, зазначеному поруч з найменуванням векселедавця.

Статтею 77 ОСОБА_5 Закону унормовано, що до простих векселів застосовуються такі самі положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме, положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

Отже, єдиною підставою, яка позбавляє вексель вексельної сили, є відсутність у документі будь-якого з обов'язкових реквізитів, зазначених у ст. 75 ОСОБА_5 закону (дефект форми), інших підстав законом не передбачено.

Колегією суддів відхиляється посилання позивача на відсутність у спірних векселях конкретного строку платежу, оскільки відповідно до статті 33 ОСОБА_5 Закону переказний вексель може бути виданий із таким строком платежу: за пред'явленням; у визначений строк від пред'явлення; у визначений строк від дати складання; на визначену дату.

Позивач стверджує, що оспорювані векселі не мають вексельної сили відповідно до статей 75, 76 ОСОБА_5 Закону, оскільки на них наявний лише підпис генерального директора ТОВ "Донпроммаш" ОСОБА_7 та відсутній підпис головного бухгалтера, при цьому посада головного бухгалтера передбачена у штаті ТОВ "Донпроммаш".

Обґрунтовуючи позовні вимоги у частині визнання оспорюваних векселів недійсними та такими, що не мають вексельної сили, позивач зазначає, що в матеріалах справи містяться резюме колишніх посадових осіб підприємства в яких останні зазначали, що працювали на посаді головного бухгалтера ТОВ "Донпроммаш", в тому числі, і станом на день видачі векселів.

Крім того, як вказує позивач, про наявність відповідача посади головного бухгалтера свідчить і витяг із акта приймання передачі документів (розподільчого балансу), відповідно до якого головний бухгалтер ТОВ "МВФ "Аспект" ОСОБА_8 прийняла документи ТОВ "Донпроммаш".

У тексті оспорюваних векселів відсутнє посилання на внутрішній документ ТОВ "Донпроммаш" відповідно до якої підписант ОСОБА_7 як представник підприємства займає посаду генерального директора. Зазначені вище порушення, як стверджує позивач, свідчать про невідповідність векселів ч.1, п. 7 ч. 5 статті 76 ОСОБА_5 закону, ч. 3 ст. 5 Закону України «Про обіг векселів в Україні».

Відповідно до ст. ст.33 ОСОБА_5 Закону вексель, може бути виданий, зокрема, за підписом векселедавця, тому, посилання позивача на відсутність наявності підпису керівника та головного бухгалтера (посада передбачена штатним розписом юридичної особи) чи уповноваженими особами, а у разі якщо вексель підписується уповноваженою особою, до тексту векселя включається посилання на внутрішній документ юридичної особи, відповідно до якого уповноважена особа має право підписувати вексель, не являється підставою для визнання векселя в цілому недійсним чи такими, що не мають вексельної сили.

Судовою колегією не приймається до уваги і його посилання, що відсутні докази фактично поставлених товарів перед підписанням векселів, так, як порушення векселедавцем ст.4 ЗУ «Про обіг векселів в Україні», на які посилається позивач, яка передбачає, що видавати прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, не є підставою для визнання самого векселя не дійсним.

Підстава видачі векселів не регулюються вексельним законодавством, вони знаходяться поза сферою застосування ОСОБА_5 Закону. За цим, посилання позивача щодо видачі векселів до поставленої продукції, стосується виконання договору і не стосується обігу векселів.

Розглядаючи спір, щодо недійсності векселя, судова колегія не повинна перевіряти правові підстави видачі векселів, які вже перебувають в обігу.

Не можуть визнаватися недійсними векселі, підписані від імені підприємств особами з перевищенням повноважень, або взагалі без повноважень, або не встановленими особами, так, як такий вексель не є підставою для виникнення зобовязань особи, яку представляють.

Проте, лише цей факт не має значення для дійсності векселя, оскільки відповідно до ст.8 ОСОБА_5 Закону, кожний хто підписав вексель як представник особи, від імені якої він не був уповноважений діяти, або ж з перевищенням повноважень, сам стає зобовязаним за векселем.

З огляду на наведене судова колегія дійшла висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог.

Частиною 2 ст. 104 Господарського кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими.

Встановлено, що місцевий господарський суд в мотивувальній частині оскаржуваного рішення зазначив про відмову у частині задоволення позовних вимог про визнання недійсними актів приймання-передачі векселів, а в резолютивній частині за цими вимогами припинив провадження у справі.

Статтею 58 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Суддя має право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення справи або в рішенні. За клопотанням сторін або з власної ініціативи суд обєднує кілька вимог, що випливають з корпоративних відносин і повязані між собою підставою виникнення або поданими доказами. Не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п.5 ст.63 Господарського кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила об'єднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Судова колегія вважає, що позивач не дотримався вимог наведеної норми процесуального права, а суд першої інстанції помилково не повернув позов відповідачу на підставі п.5 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

У даному випадку позовні вимоги не звязані між собою підставою виникнення та поданими доказами.

Таким чином, оскаржуване рішення суду підлягає частковому скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Судові витрати за позовом та апеляційною скаргою покладаються на позивача.

Керуючись ст..ст.33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Діоніс" в особі ліквідатора ОСОБА_6, м. Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 15.09.15р. у справі №905/765/15 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 15.09.15р. у справі №905/765/15 скасувати частково.

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий К.І. Бойченко

Судді: Д.О. Попков

ОСОБА_3

Надруковано: 5 прим.

1.позивачу

2. відповідачу

3. у справу

4. апеляційному суду

5. ГСДО