ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2015 р. Справа № 920/1122/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Потапенко В.І. , суддя Тарасова І. В.

при секретарі Кузнецовій І.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю від 21.05.2015 року № 155

відповідача не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №5489 С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 29.09.2015 р. у справі №920/1122/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Степ", с. Ленінське Сумського району Сумської області

до Приватного підприємства "Рось" в особі філії "Роменський молочний комбінат", м. Ромни Сумської області

про стягнення 225 779,84 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Степ" звернулось до господарського суду Сумської області з позовом до Приватного підприємства "Рось" в особі філії "Роменський молочний комбінат" про стягнення 225779,84 грн. штрафу за неналежне виконання договору на закупівлю сільськогосподарської продукції від 09.01.2013 р. № 17, підписаного з урахуванням протоколу розбіжностей від 10.01.2013 р.

Рішенням господарського суду Сумської області від 29 вересня 2015 року у справі № 920/1122/15 (суддя Джепа Ю.А.) позов задоволено.

З відповідача на користь позивача стягнуто 225779,84 грн. штрафу та 4 515,60 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідач подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність викладених в рішенні висновків суду, обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що господарським судом першої інстанції в основу оскаржуваного рішення безпідставно було покладено рішення господарського суду Сумської області від 25.06.2015 р. по справі № 920/859/15 , яке не набрало законної сили та перебуває на оскарженні в Харківському апеляційному господарському суді.

Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні проти її задоволення заперечує, просить оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання ( підтверджується повідомленням від 11.12.2015 р. про вручення поштового відправлення -копії ухвали суду про прийняття апеляційної скарги до провадження від 04.12.2015 р.), не скористався своїм правом на участь в ньому, у зв'язку з чим справа розглядається за відстуності його представника.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вислухавши пояснення представника позивача, повторно розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 ГПК України, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.01.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма Степ (продавець позивач у справі) та Приватним підприємством Рось в особі директора Філії Роменський молочний комбінат (покупець відповідач у справі) був укладений договір № 17 на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) та підписаний сторонами протокол розбіжностей до нього від 10.01.2013 р.

Згідно з п. 1.1 цього Договору позивач зобовязується в порядку і на умовах, визначених цим договором, передати у власність відповідачу сільськогосподарську продукцію (сировину молоко коровяче), що відповідає вимогам ДСТУ № 3662-97, а відповідач зобовязується прийняти та оплатити такий товар.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 2.1. зазначеного Договору передбачено, що оплату за товар відповідач проводить по договірним цінам, що визначаються у відповідному протоколі погодження ціни, який є невід'ємною частиною до даного договору. Протокол погодження ціни повинен бути підписаний позивачем не пізніше 5 (пяти) робочих днів з моменту його отримання.

На виконання пункту 2.1. Договору сторони склали відповідний протокол погодження вільних цін на закупівлю молока згідно з ДСТУ 3662-97 від 23.02.2015 р.( а.с. 23)

Згідно з п. 2.3 Договору при проведенні розрахунку за товар, відповідач може сплачувати позивачу аванс, розмір та порядок оплати визначається окремою додатковою угодою.

Ціна за товар встановлюється відповідно до ринкової вартості та може змінюватись у звязку з попитом на нього, сезонністю, на інших підставах (п. 2.4 договору).

Розрахунки за даним договором здійснюються шляхом безготівкового розрахунку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача. Зобов'язання по сплаті вважаються виконаними з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок позивача (п.2.5. Договору).

Оплата за отриманий товар проводиться кожні 10 (десять) календарних днів, з моменту першої поставки товару. При цьому оплата за отриманий товар має виключити заборгованість за товар, який було передано відповідачу більш ніж 10 (десять) днів назад. При порушенні зобовязання по сплаті за отриманий товар, позивач має право не передавати товар і відповідно до нього не застосовуються штрафні санкції за не поставку/ не передачу товару (п. 2.8, п. 2.9 Договору).

Додатковою угодою № 1 від 30.12.2013р. до спірного договору сторони змінили п. 2.8. договору та виклали його в наступній редакції: Оплата, за отриманий товар проводиться, кожні 7 (сім) календарних днів, з моменту першої поставки товару. При цьому оплата за отриманий товар має виключати заборгованість за товар, який було передано відповідачу більш ніж 7 (сім) днів назад..

Пунктом 3.1.1. спірного договору передбачено, що позивач зобовязується на підставі товарно-транспортної накладної передати у власність відповідачу товар, (молоко і молочні продукти в перерахунку на молоко за базисним вмістом жиру та білку), що відповідає за якістю чинним стандартам, технічним умовам, ветеринарним і санітарним вимогам, за цінами встановленими у околі погодження ціни.

Відповідач у відповідності до п. 3.2.1. договору зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, оплатити товар.

Пункт 3.2.6. договору передбачає, що відповідач зобов'язаний вчасно проводити розрахунки за поставлений товар згідно ТТН (товарно-транспортних накладних).

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобовязання за Договором виконував в повному обсязі, передбачений умовами Договру товар поставляв відповідачу вчасно та належної якості, проте відповідачем зобовязання по оплаті одержаного товару за договором виконано не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 01.06.2015р. заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар склала 903119,36 грн., що підтверджується актом № 210 звірки взаємних розрахунків.

Зазначені факти виконання позивачем своїх обовязків за Договором та наявність у відповідача станом на 0.06.2015 р. заборгованості з оплати одержаного товару встановлені рішенням господарського суду Сумської області від 25.06.2015 р. у справі № 920/859/15 за участю тих самих сторін, що і в даній справі, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.10.2015 р., а тому відповідно до положень ч. 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України ці факти не потребують повторного доказування при розгляді даної справи.

Зазначеним рішенням з Приватного підприємства "Рось" в особі філії "Роменський молочний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Степ" стягнуто вищезазначену заборгованість з орендної плати в сумі 903119,36 грн. та нараховані на неї 11157,84 грн. 30% річних, 8371,77 грн. інфляційних збитків, 22315,68 грн. пені.

Позивач у позові по даній справі просив суд стягнути нараховані на цю заборгованість в сумі 903119,36 грн. штраф у розмірі 25% неоплаченого товару, який становить 225779,84 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення вказаної суми штрафу, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у розі порушення боржником зобовязання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Пунктом 4.6. Договору визначено, що за порушення строків проведення оплати за товар визначений в п. 2.8. Договору відповідач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ розрахованої від суми заборгованості, за кожен день прострочення, а також 30% річних від простроченої до сплати суми. У випадку прострочення оплати на строк більше ніж на 5 банківських днів відповідач додатково сплачує штраф у розмірі 25% неоплаченого товару.

Оскільки відповідачем допущено прострочення більш ніж на 5 банківських днів заборгованості за Договором в сумі 903 119,36 грн., яка встановлена та стягнута рішенням господарського суду Сумської області від 25.06.015 по справі № 920/859/15, наявні правові підстави для застосування до відповідача передбаченої п. 4.6. Договору штрафної санкції у вигляді сплати штрафу 25% неоплаченого товару, розмір якого становить 225 779,84 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що господарським судом першої інстанції в основу оскаржуваного рішення безпідставно було покладено рішення господарського суду Сумської області від 25.06.2015 р. по справі № 920/859/15, яке на час прийняття оскаржуваного рішення не набрало законної сили оскільки перебувало на оскарженні в Харківському апеляційному господарському суді.

Як зазначалось вище, рішення господарського суду Сумської області від 25.06.2015 р. набрало законної сили після залишення його без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.10.2015 р., тобто вже після прийняття 29.09.2015 р. оскаржуваного рішення, а тому в силу ч. 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України не було преюдиційним для господарського суду першої інстанції, проте стало таким вже для суду апеляційної інстанції, а тому покладення його в основу оскаржуваного рішення не призвело до неправильності цього рішення по суті та відповідно до ч. 2 статті 104 Господарського процесуального кодексу України не може бути підставою для його зміни чи скасування .

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку господарського суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, у звязку з чим оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване.

Керуючись ст. 99, п. 1 ст. 103, статтями 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 29.09.2015 р. у справі № 920/1122/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 24.12.15 р.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Потапенко В.І.

Суддя Тарасова І. В.