ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" грудня 2015 р.Справа № 916/1928/15

За позовом Державне підприємство "Адміністрація морських портів України"; в особі, якою є Одеська філія Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одесько;

до відповідача ОСОБА_1 "Інтернешнл Порт Сервісіз Лімітед" ("International Port Services Limited") в особі, якою є Представництво ОСОБА_1 "Інтернешнл Порт Сервісіз Лімітед" ("International Port Services Limited") в Україні;

про стягнення 44457671,73грн.

Суддя Гуляк Г.І.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3 - за дорученням;

Від відповідача: не з'явився.

Суть спору: Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" м. Київ в особі відокремленого підрозділу - Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" м. Одеса звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 "International Port Services Limited" м. Дублін, Ірландія в особі Представництва в Україні м. Одеса про стягнення грошових коштів в розмірі 44457671,73 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.06.2015, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.07.2015, припинено провадження у справі №916/1928/15 у зв'язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

29 вересня 2015 року постановою Вищого господарського суду України - ухвалу господарського суду Одеської області від 16.06.2015 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.07.2015 року скасовано, справу № 916/1928/15 передано на новий розгляд.

Розпорядженням в.о. керівника апарату господарського суду Одеської області від 16 жовтня 2015 року за №1606 щодо призначення повторного автоматичного розподілу судової справи №916/1928/15, за результатом повторного автоматичного розподілу визначено суддю Гуляк Г.І.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19 жовтня 2015 року порушено провадження у справі № 916/1928/15 та призначено до розгляду на 4 листопада 2015 року.

04.11.2015 року представник відповідача звернувся до суду із заявою про відкладення розгляду справи та ухвалою суду від 04.11.2015 року, вказане клопотання задоволено та відкладено розгляд справи на 25.11.2015 року.

25.11.2015 року представник відповідача звернувся до суду із заявою про відкладення розгляду справи та ухвалою суду від 25.11.2015 року, вказане клопотання задоволено та відкладено розгляд справи на 14.12.2015 року.

В порядку ст. 77 ГПК України, по справі було оголошено перерву до 21.12.2015 року.

14.12.2015 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому проти вимог позивача заперечує та просить суд в задоволенні позову відмовити, з підстав викладених у відзиві на позов.

Представник позивача у судове засідання з'явився, позовну заяву підтримує та просить суд стягнути заявлену суму з відповідача.

Представник відповідача у судове засідання 21.12.2015 р. не зявився, надав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача.

У судовому засіданні 21 грудня 2015 року після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши доводи сторін, суд встановив:

01.03.1999 р. між Державним підприємством „Одеський морський торгівельний порт", правонаступником якого на цей час є Державне підприємство „Адміністрація морських портів України", в особі відокремленого підрозділу - Одеської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" та ОСОБА_1 „International Port Services Limited" було укладено Договір № КД-128 відповідно до умов якого позивач зобов`язався надавати послуги з оброблення танкерів, що перевозять на експорт сиру нафту та нафтопродукти, а відповідача зобов`язався здійснювати оплату за надані послуги.

Абзацом другим пункту 7.1. зазначеного договору передбачалось, що в разі, якщо спір (між сторонами договору) не може бути вирішено шляхом двосторонніх переговорів, він підлягає передачі на розгляд та остаточне вирішення до Міжнародного Комерційного Арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (далі - МКАС).

У зв`язку з невиконанням відповідачем договірних умов щодо оплати за виконані роботи позивач звернувся з позовом до вказаного суду і рішенням від 29.08.12p. Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України у справі АС №253и/2011 стягнув з компанії „Intemational Port Services Limited" (Ірландія, Дублін) на користь Державного підприємства „Одеський морський торговельний порт" 2854049,62 долара США боргу за договором, 3284,11 долара США процентів річних та 20255,32 долара США відшкодування витрат по арбітражному збору. Загалом з відповідача на користь позивача було стягнуто 2877589,05 доларів США

В подальшому позивач звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з клопотанням про визнання та надання дозволу на виконання в Україні Рішення МКАС.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.10.13 р. вказане клопотання було задоволено; надано дозвіл на виконання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій платі України від 29.08.2012 р. про стягнення з ОСОБА_1 „International Port Services Limited на користь ДП „Одеський морський торговельний порт 2877589,05 доларів США; стягнуто з компанії „International Port Services Limited за місцем знаходження боржника (м. Одеса, вул. Гефта, 1а) на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» борг в розмірі 23000569 грн. 27 коп.

На виконання зазначеної ухвали 25 лютого 2015 р. Суворовським районним судом м. Одеси був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 „Intemational Port Services Limited" в особі її Представництва в Україні, м. Одеса на користь Державного підприємства Адміністрація морських портів України" 23000569,27 грн., що в еквіваленті до долара США по офіційному курсу станом на 21.10.2013р. становило 2877589,05 доларів США.

08.05.2015р. Державне підприємство „Адміністрація морських портів України", в особі відокремленого підрозділу - Одеської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом по цій справі до ОСОБА_1 „International Port Services Limited", в особі Представництва в Україні, м. Одеса про стягнення 44457671,73 грн. курсової різниці, оскільки, як вказує позивач, за останні півтора року, що минув з прийняття Суворовським районним судом м. Одеси ухвали від 21.10.13 р., національна валюта значно подешевшала, її офіційний курс до долара США виріс, у зв'язку з чим станом на 31.03.15 р. (дата балансу - дата останнього дня останнього звітного періоду) з урахуванням офіційного курсу національної валюти (гривні) до долара США.

Отже, Позивач вважає, що у зв'язку з прийняттям Рішення МКАС між сторонами виникли взаємні права та обов'язки: з боку Відповідача - обов'язок щодо його повного виконання, з боку Позивача - право щодо вимагання повного його виконання, а тому у Позивача виникло право вимагати від Відповідача сплати курсової різниці в розмірі 44457671,73 грн.

Досліджуючи матеріали справи, аналізуючи норми чинного законодавства, що стосується суті спору, суд дійшов наступних висновків:

Сума 44457671,73 грн., заявлена Позивачем до стягнення за позовом, що є предметом розгляду в даній справі, визначена Позивачем, як курсова різниця між сумою визначеною в ухвалі Суворовського районного суду м. Одеси від 21.10.2013 р. у справі № 523/10398/13-ц та гривневим еквівалентом суми визначеної Рішенням МКАС при ТПП України від 29.08.2012 р. у справі АС № 253и/2011 за курсом Національного банку України станом на 31.03.2015 р. (1 дол. США дорівнює 23,442625 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», Арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов'язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 ЦПК України, якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України або його місце проживання (перебування) або місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 «Компетенція судів щодо розгляду цивільних справ» ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про оскарження рішень третейських судів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів, про оспорювання рішень міжнародного комерційного арбітражу, а також про визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу.

Відповідно до ст. 107 ЦПК України, усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.

Відповідно до ч. 8 ст. 395 ЦПК України, якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановляння ухвали.

З огляду на викладені обставини, позовні вимоги Позивача, як зобовязання Відповідача, виникають з Рішення МКАС при ТПП України від 29.08.2012 р. у справі АС № 253и/2011, як про це зазначає Позивач в позовній заяві та Вищий господарський суд України в Постанові від 29.09.2015 р. у даній справі.

Проте, Позивач залишає поза увагою той факт, що зобовязання відповідача виникає не лише з Рішення МКАС при ТПП України, а й з ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 21.10.2013 р. у справі № 523/10398/13-ц, якою надано дозвіл на його виконання та визначено суму стягнення у гривні, а отже зазначена ухвала є невідємною частиною Рішення МКАС, щодо визначення та виконання зобовязання Відповідача на території України.

Курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти за різних валютних курсів.

Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до п. 8.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», згідно з ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно п. 8 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за пунктом 3.3 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів.

Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93 валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Отже, положення чинного законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Проте, із постановлянням судових рішень, а саме, Рішення МКАС при ТПП України від 29.08.2012 р. у справі АС № 253и/2011 у справі N 914/2625/13 та ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 21.10.2013 р. у справі № 523/10398/13-ц, між сторонами припинились договірні зобов'язання, тому правові підстави для здійснення повторного перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти відсутні, оскільки після винесення рішення суду, яким стягнуто певну суму, договірні правовідносини сторін трансформуються у грошове зобов'язання, невиконання якого допускає можливість застосування до боржника лише положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якої, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, базою нарахування є сума простроченої заборгованості, а періодом - час прострочки, який на даний час не визначений, оскільки оплата досі не відбулась, а отже кінцева дата прострочки ще не настала.

Жодною нормою чинного законодавства не встановлена можливість перегляду чи зміни суми стягнення в національній валюті за рішенням іноземного суду, визначеної уповноваженим судом на день постановляння ухвали, в майбутньому, в тому числі і під час примусового виконання рішення.

Посилання Позивача на норми права, що регулюють порядок бухгалтерського обліку та передбачають коригування облікових даних балансу в іноземній валюті на кінець дня дати балансу є безпідставними, та не можуть бути враховані судом в обґрунтування заявлених позовних вимог, оскільки дані норми не регулюють правовідносин, що склалися між сторонами та не створюють і не визначають обсяг зобовязань Відповідача.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Підсумовуючи зазначене, суд доходить висновку про необґрунтованість, неправомірність заявлених Державним підприємством "Адміністрація морських портів України"; в особі, якою є Одеська філія Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили, в порядку ст. 85 ГПК України

Повне рішення складено 25 грудня 2015 р.

Суддя Г.І. Гуляк