ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2015 р. Справа № 911/4767/15

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ІМ. КЛ. ПЕТРОВСЬКОГО»

до першого відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

та другого відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Волари-Агро»

про визнання договору недійсним

Суддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_2 (дов. б/н від 16.12.2015);

від першого відповідача ОСОБА_3 (дов. ДВК № 2029 від 04.11.2015);

від другого відповідача не зявилися.

Обставини справи:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ІМ. КЛ. ПЕТРОВСЬКОГО» (далі позивач) звернулося з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі перший відповідач) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Волари-Агро» (далі другий відповідач) про визнання недійсним договору факторингу № 12 від 26.12.2014, укладеного між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Волари-Агро» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час укладення договору факторингу № 12 від 26.12.2014 сторони не було додержано вимог встановлених ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, зокрема перший відповідач в порушення ст. 1079 ЦК України не є банком або іншою фінансовою установою, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Крім того, позивач посилається на відсутність у представників відповідачів повноважень на укладення вказаного договору факторингу. Також позивач посилається на те, що договір факторингу № 12 від 26.12.2014 не є за своєю правовою природою факторингом, а відповідає договірній конструкції договору цесії, а відтак вказаний договір є удаваним на підставі ст. 235 ЦК України. У звязку з наведеним, позивач просить визнати недійсним спірний договір на підставі ст. 203 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.10.2015 порушено провадження у справі № 911/4767/135, розгляд справи призначено на 27.11.2015.

27.11.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника першого відповідача, в порядку ч. 7 ч. 1 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України, надійшло клопотання про фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (вх. № 28345/15 від 27.11.2015), яке задоволено судом.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.11.2015 розгляд справи відкладено на 18.12.2015.

15.12.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника першого відповідача надійшов відзив на позов (вх. № 29797/15 від 15.12.2015), згідно якого останній визнав позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, який прийнято судом.

18.12.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів від 18.12.2015 (вх. № 30116/15 від 18.12.2015), згідно якого останній просив суд на підставі ст. 38 Господарського процесуального кодексу України витребувати у відповідачів для огляду у судовому засіданні договір про надання поворотної фінансової допомоги № 12 та додаток № 1 до договору факторингу № 12 від 26.12.2015. Вказане клопотання прийнято судом.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.12.2015 розгляд справи відкладено на 23.12.2015.

23.12.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів № 21/12 від 21.12.2015 (вх. № 30442/15 від 23.12.2015), згідно якого останній просив суд на підставі ст. 38 Господарського процесуального кодексу України витребувати у першого відповідача для огляду у судовому засіданні оригінал ліцензії на право провадження субєктом господарювання визначеного ним виду діяльності. Вказане клопотання прийнято судом.

23.12.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів № 21/13/12 від 21.12.2015 (вх. № 30436/15 від 23.12.2015), згідно якого останній просив суд на підставі ст. 38 Господарського процесуального кодексу України витребувати у відповідачів для огляду у судовому засіданні платіжні доручення за договором факторингу № 12 від 26.12.2014 та договором про надання поворотної фінансової допомоги № 09/11-02з від 09.11.2010; виписку по особовому рахунку першого та другого відповідача; накази про призначення керівників першого та другого відповідача; установчі документи (статут, виписка тощо) першого та другого відповідача. Вказане клопотання прийнято судом.

Згідно ст. 38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

У судовому засіданні 23.12.2015 представник позивача зазначив, що у судовому засіданні 18.12.2015 він ознайомився з договором про надання поворотної фінансової допомоги № 12 та додатком № 1 до договору факторингу № 12 від 26.12.2015, оригінали яких оглянуто судом у судовому засіданні 18.12.2015 та повідомив суд про те, що потреба у витребування вказаних доказів відпала, у звязку з чим клопотання позивача про витребування доказів від 18.12.2015 залишено судом без задоволення.

У судовому засіданні 23.12.2015 суд, розглянувши клопотання представника позивача про витребування у першого відповідача для огляду у судовому засіданні оригіналу ліцензії на право провадження субєктом господарювання визначеного ним виду діяльності, витребування у відповідачів для огляду у судовому засіданні платіжних доручень за договором факторингу № 12 від 26.12.2014 та договором про надання поворотної фінансової допомоги № 09/11-02з від 09.11.2010; виписок по особовому рахунку першого та другого відповідача; наказів про призначення керівників першого та другого відповідача; установчих документів (статут, виписка тощо) першого та другого відповідача, вирішив відмовити у їх задоволенні, оскільки позивачем не доведено суду, що вказані документи входять до предмету доказування у межах вирішення спору про визнання недійсним договору договору факторингу № 12 від 26.12.2014, у суду наявні всі матеріали для вирішення спору по суті, а вказані дії представника позивача з подання численних необґрунтованих клопотань про витребування доказів свідчать про свідоме затягування розгляду справи зі сторони позивача, двохмісячний строк розгляду якої закінчується 29.12.2015. Крім того, як вбачається з свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 18.09.2008 (а.с. 56-57) ТОВ «Кредитні ініціативи» має право надавати фінансові послуги без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства, у тому числі: - факторинг.

Крім того, у судовому засіданні 23.12.2015 представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Суд, розглянувши клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та заслухавши пояснення представника першого відповідача, вирішив відмовити у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є: 1) нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; 1-1) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, за наявності ухвали суду про таку участь, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 2) неподання витребуваних доказів; 3) необхідність витребування нових доказів; 4) залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача; 5) необхідність заміни відведеного судді, судового експерта. Про відкладення розгляду справи виноситься ухвала, в якій вказуються час і місце проведення наступного засідання. Суддя має право оголосити перерву в засіданні в межах встановленого строку вирішення спору з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на те, що представник позивача не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування необхідності відкладення розгляду справи, а також приймаючи до уваги, що представник першого відповідача заперечив проти відкладення розгляду справи та наявність всіх матеріалів у справі, необхідних для вирішення спору по суті та закінчення встановленого ст. 69 Господарського процесуального кодексу України двохмісячного строку розгляду спору, суд дійшов висновку, що клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні 23.12.2015 представник позивача підтримав позов повністю, представник першого відповідача заперечив проти задоволення позову повністю.

Другий відповідач у судове засідання 23.12.2015 не зявилися, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Враховуючи, що неявка другого відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника другого відповідача.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачами не заявлено.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача та представника першого відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

09.11.2010 між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Волари-Агро» (Сторона 1) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ІМ. КЛ. ПЕТРОВСЬКОГО» (Сторона 2) укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 09/11-02з, згідно якого сторона 1 зобовязалася надати стороні 2 поворотної фінансової допомоги на безпроцентній основі (надалі допомога), а сторона 2 використати допомогу за цільовим призначенням і повернути її у визначені договору порядку і строки.

Валютою допомоги є гривня. Розмір допомоги, яку сторона 1 надає стороні 2 у відповідності до договору, становить 200 000 грн (п.п. 3.1., 3.2. договору).

Відповідно до п. 5.1. договору сторона 1 надає стороні 2 допомогу у розмірі, згідно п. 3.2. договору, строком до 31 грудня 2011 року.

Згідно п. 6.1. договору сторона 2 зобовязується повернути стороні 1 отриману суму допомоги в повному розмірі на поточний рахунок останнього, у строк до 31 грудня 2011 року.

Пунктом 11.4. договору відступлення права вимоги та (або) переведення боргу за договором однією із сторін до третіх осіб допускається виключно за умови письмового погодження цього із іншою стороною.

26.12.2014 між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Волари-Агро» (Клієнт) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (Фактор) укладено договір факторингу № 12, згідно якого фактор зобовязався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові свої права грошової вимоги до боржника за основним договором в розмірі та на умовах передбачених договором. Вказаний договір від імені ТОВ «Волари-Агро» підписано генеральним директором ОСОБА_4, а від імені ТОВ «Кредитні ініціативи» - директором ОСОБА_5.

Згідно п.п. 3.1., 3.2., 3.3. договору факторингу № 12 від 26.12.2014 загальна сума прав грошової вимоги, що відступаються відповідно до умов договору становить 161 191,79 грн. Фактор зобовязаний передати в розпорядження клієнту шляхом перерахування на рахунок клієнта, зазначені в п. 12.1. договору грошові кошти в загальній сумі 1 000 грн в строки передбачені в наступному абзаці цього пункту, за умови отримання фактором від боржника повної суми (її частини) його заборгованості за основним договором (в тому числі в результаті проведення претензійно-позовної роботи та/або примусового стягнення). Не пізніше 3 (третього) робочого дня, наступного за днем отримання фактором від боржника суми (її частини) його заборгованості за основним договором (в тому числі в результаті проведення претензійно-позовної роботи та/або примусового стягнення), фактор перераховує клієнту отриману суму від боржника за основним договором, при цьому, загальна сума всіх грошових коштів, що будуть перераховані фактором на користь клієнта за договором не повинна перевищувати 1 000 грн. За передані фактором в розпорядження клієнта грошові кошти, клієнт сплачує фактору плату (комісійну винагороду) в розмірі 100 грн в строк до 19.01.2015.

Пунктом 10.1. договору встановлено, що договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором.

Як вбачається з наказу (розпорядження) № 11/02/14 від 11.02.2014 (а.с. 55) ОСОБА_5 прийнято на посаду директора.

Суд встановив, що другий відповідач на виконання вимог ст. 1082 Цивільного кодексу України направив позивачу повідомлення № 01/01-02 від 05.01.2015 (а.с. 59), згідно якого останнього повідомлено про відступлення наступних зобовязань за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 09/11-02з від 09.11.2010, а саме: - право вимоги повернення фінансової допомоги в сумі 161 191,79 грн; - право вимоги сплати неустойки (пені, штрафів) у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником зобовязань за основним договором; - інші, крім зазначених вище, права грошової вимоги, строк платежу за якими настав (наявна вимога), а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (майбутня вимога) на підставі основного договору; - інші будь-які права вимоги до боржника за основним договором, що існують на моменту укладення договору та/або виникнуть в майбутньому відповідно до умов основного договору.

Судом встановлено, що другий відповідач сплатив першому відповідачу 100 грн, що підтверджується квитанцією № 1-700 від 20.01.2015 (а.с. 58).

Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 15.09.2011 (а.с. 56-57) ТОВ «Кредитні ініціативи» має право надавати наступні види фінансових послуг без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства: - фінансовий лізинг; - надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів; - надання поручительств; - надання гарантій; - факторинг.

Додатком № 1 до договору факторингу № 12 від 26.12.2014 сторонами погоджено, що за договором фактору відступаються наступні права вимоги: права вимоги за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 09/11-02з від 09.11.2010, укладений між клієнтом та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ІМ. КЛ. ПЕТРОВСЬКОГО», а саме: - право вимоги повернення фінансової допомоги в сумі 161 191,79 грн; - право вимоги сплати неустойки (пені, штрафів) у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником зобовязань за основним договором; - інші, крім зазначених вище, права грошової вимоги, строк платежу за якими настав (наявна вимога), а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (майбутня вимога) на підставі основного договору; інші будь-які права вимоги до боржника за основним договором, що існують на момент укладення договору та/або виникнуть в майбутньому відповідно до умов основного договору.

Предметом позову є вимога про визнання недійсним договору факторингу № 12 від 26.12.2014, укладеного між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Волари-Агро» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає (ст. 1077 ЦК України).

Згідно ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Частиною першою ст. 1080 ЦК України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Частиною першої статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними № 11 від 29.05.2013 правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Суд встановив, що договір факторингу № 12 від 26.12.2014 вчинений у письмовій формі, вказаний договір від імені ТОВ «Кредитні ініціативи» підписано на підставі наказу директором ОСОБА_5; сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 34 ГПК України).

Позивачем, належними та допустимими доказами, у розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України, не доведено суду існування підстав, передбачених ст. 203 ЦК України, необхідних для визнання недійсним договору факторингу № 12 від 26.12.2014, укладеного між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Волари-Агро» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Посилання представника позивача на те, що вказаний договір є удаваним на підставі ст. 235 ЦК України, оскільки договір факторингу № 12 від 26.12.2014 не є за своєю правовою природою факторингом, а відповідає договірній конструкції договору цесії оцінюються судом критично, оскільки згідно п. 2.1. договору факторингу № 12 від 26.12.2014 в порядку та на умовах, визначених договором, фактор зобовязується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобовязується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржника за основним договором в розмірі та на умовах передбачених договором, що відповідає правовій конструкції договору факторингу, яка визначена ст. 1077 ЦК України.

Суд вважає безпідставними посилання представника позивача на те, що перший відповідач не уповноважений здійснювати факторингові операції у звязку з відсутністю у нього ліцензії на здійснення вказаних операцій, оскільки факторинг не входить до переліку ліцензованих видів діяльності, який наведений у ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Крім того, як вбачається з свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 18.09.2008 (а.с. 56-57) ТОВ «Кредитні ініціативи» має право надавати фінансові послуги без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства, у тому числі: - факторинг.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання недійсним договору факторингу № 12 від 26.12.2014, укладеного між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Волари-Агро» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено: 24.12.2015.

Суддя П.В.Горбасенко