ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.12.2015 Справа № 905/2635/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.,

при секретарі судового засідання Бова О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго»

до відповідача: Красногорівський міський комбінат комунальних підприємств «ВІТА»

про стягнення 2 148 289,94 грн., -

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю № 181114-4/63 від 18.11.2014р.

від відповідача: не зявився

Суть спору: ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Красногорівського міського комбінату комунальних підприємств «ВІТА»:

- боргу за активну електроенергію у розмірі 1 309 194,92 грн., спожиту за період з грудня 2013 року по травень 2015 року включно;

- суму 3 % річних у розмірі 38 897,77 грн., нарахованих у період з 24.12.2014р. по 31.05.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті спожитої активної електроенергії за період з грудня 2013 року по травень 2015 року включно;

- суму інфляційних у розмірі 757 682,40 грн., нарахованих з 01.01.2014р. по 31.05.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті спожитої активної електроенергії за період з грудня 2013 року по травень 2015 року включно;

- суму пені у розмірі 42 544,85 грн., нараховану з 01.09.2014р. по 31.05.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті спожитої активної електроенергії за період з грудня 2013 року по травень 2015 року включно.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 16.10.2015р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 905/2635/15 та розгляд справи призначено на 11.11.2015р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 11.11.2015р. розгляд справи відкладений на 09.12.2015р. (із врахуванням ухвали господарського суду Донецької області про виправлення описки від 23.11.2015р.).

24.11.2015р. за вх. № 20558/15 господарський суд одержав клопотання позивача, згідно з яким останній просить суд залучити до матеріалів справи належним чином засвідчені копії витягів з постанов НКРЕ про затвердження тарифів за період з грудня 2013р. по травень 2015р. включно, банківських виписок, спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, як докази часткової оплати відповідачем заборгованості у спірний період, довіреності від 01.08.2014р. на ОСОБА_2, акту звірки станом на 01.11.2015р.

08.12.2015р. за вх.№22445/15 господарський суд одержав від позивача клопотання, згідно з яким останній просить вважати вірним суму 3 % річних у розмірі 38 897,77 грн., нарахованих з 24.12.2014р. по 31.05.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті спожитої активної електроенергії за період з грудня 2013 року по травень 2015 року включно. Також у вказаному клопотанні позивачем підтверджено, що у провадженні господарських судів України та іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи із спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та немає рішення цих органів з такого спору.

09.12.2015р. за вх. № 22651/15 господарський суд одержав письмові пояснення позивача, в яких останній посилається на те, що спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету були укладені відповідно до постанови КМУ № 20 від 11.01.2005 та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію № 55/57/43 від 03.02.2009р., відповідно до умов п.п. 1.2., 2.2. якого розрахунки, передбачені порядком, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію; зведені реєстри актів звіряння підписуються керівниками місцевих фінансових органів, постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг) та надаються відповідним департаментам фінансів.

Відповідач у судові засідання не зявився, відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову до суду не надав. При цьому про час і місце судових засідань відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштових відправлень та телефонограмою № 785 від 25.11.2015р., а тому господарський суд визнав за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача у судових засіданнях та в силу вимог ст.75 ГПК України за наявними у справі документами.

Відповідно до статті 85 ГПК України у судовому засіданні 09.12.2015р. за участю представника позивача оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив:

19.04.2013р. між ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» (позивач або постачальник) та Красногорівським міським комбінатом комунальних підприємств «ВІТА» (відповідач або споживач) укладено договір про постачання електричної енергії № 484 (далі договір), за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача із загальною (за всіма обєктами) приєднаною потужністю 2243,297 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Позивач (постачальник) зобовязався: виконувати умови цього договору; постачати споживачу електроенергію, як різновид товару в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (пункти 2.2.1, 2.2.2 договору).

У свою чергу за умовами договору відповідач (споживач) зобовязався: виконувати умови цього Договору; оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 3 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» та № 5 «Порядок розрахунків» до цього договору (пункти 2.3.1, 2.3.4 договору).

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України, зокрема ПКЕЕ.

Відповідно до пункту 6.11 ПКЕЕ (затверджених постановою НКРЕ України від 31.07.1996р. № 28) остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених цими Правилами. У таких рахунках обовязково зазначається кінцева дата їх оплати згідно з договором про постачання електричної енергії. Тривалість періоду для здійснення споживачем розрахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунка.

Розрахунковим вважається період з 00-00 годин 14 числа попереднього місяця до 24-00 годин 13 числа поточного місяця. Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, а також інші платежі, передбачені цим Договором та ПКЕЕ здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка грошовими коштами на рахунки постачальника електричної енергії, які вказані в розділі 10 договору, у терміни, що не перевищує 5 операційних днів від дня отримання рахунку. Постачальник має право направляти споживачу для оплати рахунки поштою рекомендованим листом, нарочним або надавати уповноваженому представнику споживача під розпис на другому екземплярі рахунку та у журналі постачальника. При направленні рахунку нарочним споживач або уповноважений представник споживача зобовязаний прийняти рахунок під підпис на супровідному листі постачальника або на другому екземплярі рахунку. (пункти 1, 9 додатку № 5 «Порядок розрахунків» до Договору).

У п. 4.2.1. договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.4-2.3.5 цього Договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 5 «Порядок розрахунків» до цього Договору, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі, обумовленому додатком № 5 «Порядок розрахунків» до цього Договору за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати; 3 % річних з простроченої суми. При цьому сума грошового зобовязання за цим договором повинна бути оплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Цей Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2013р. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (пункт 9.5 Договору).

Приймаючи до уваги, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази припинення дії спірного правочину, господарський суд дійшов висновку, що зобовязання сторін за вказаною угодою автоматично продовжувалися кожний наступний рік та були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Поряд з цим, господарським судом встановлено, що позивач належним чином виконував свої зобовязання з постачання відповідачу електричної енергії та поставив відповідачу активну електроенергію за період грудня 2013 року по травень 2015 року включно на суму 1 540 669,75 грн., що підтверджується підписаними уповноваженими особами і скріпленими їх печатками актами прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії), належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Водночас, позивач виставляв відповідачу відповідні рахунки на сплату спожитої у спірний період активної електроенергії, які отримані уповноваженими особами відповідача, про що свідчать відповідні відмітки на цих рахунках та довіреності на імя уповноважених осіб відповідача на отримання таких рахунків, належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи. Так, рахунок за грудень 2013р. одержаний відповідачем 16.12.2013р., рахунок за січень 2014р. одержаний відповідачем 14.01.2014р., рахунок за лютий 2014р. одержаний відповідачем 14.02.2014р., рахунок за березень 2014р. одержаний відповідачем 14.03.2014р., рахунок за квітень 2014р. одержаний відповідачем 14.04.2014р., рахунок за травень 2014р. одержаний відповідачем 14.05.2014р., рахунок за червень 2014р. одержаний відповідачем 16.06.2014р., рахунок за липень 2014р. одержаний відповідачем 24.07.2014р., рахунок за серпень 2014р. одержаний відповідачем 28.08.2014р., рахунок за вересень 2014р. одержаний відповідачем 19.09.2014р., рахунок за жовтень 2014р. одержаний відповідачем 22.10.2014р., рахунок за листопад 2014р. одержаний відповідачем 17.11.2014р., рахунок за грудень 2014р. одержаний відповідачем 15.12.2014р., рахунок за січень 2015р. одержаний відповідачем 17.01.2015р., рахунок за лютий 2015р. одержаний відповідачем 25.02.2015р., рахунок за березень 2015р. одержаний відповідачем 18.03.2015р., рахунок за квітень 2015р. одержаний відповідачем 15.04.2015р., рахунок за травень 2015р. одержаний відповідачем 15.05.2015р. У вказаних рахунках встановлений строк оплати 5 днів.

Між тим, відповідачем здійснено часткову оплату поставленої позивачем активної електроенергії на суму 231 474,83 грн., що підтверджується платіжним дорученням, виписками по рахунку та спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету разом із зведеними реєстрами актів звіряння для погашення заборгованості з пільг і субсидій відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005р. № 20 (зі змінами) за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи.

Таким чином, борг відповідача з активної електроенергії становить 1 309 194,92 грн.

При цьому, актом про наявність та обсяг заборгованості, що не погашена станом на 01.11.2015р. за результатами звіряння рахунків та документів за активну електроенергію, відповідачем підтверджено як наявність вказаної заборгованості, так і дати здійснення часткових оплат за поставлену позивачем активну електроенергію за період з грудня 2013р. по травень 2015р.

Отже, неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань щодо своєчасної та повної оплати за поставлену позивачем активну електроенергію зумовило звернення позивача до суду з даним позовом, в якому останній просить суд стягнути з відповідача крім боргу за активну електроенергію у розмірі 1 309 194,92 грн., також і 3 % річних у розмірі 38 897,77 грн., нарахованих у період з 24.12.2014р. по 31.05.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті спожитої активної електроенергії за період з грудня 2013 року по травень 2015 року включно; інфляційні у розмірі 757 682,40 грн., нарахованих з 01.01.2014р. по 31.05.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті спожитої активної електроенергії за період з грудня 2013 року по травень 2015 року включно; пеню у розмірі 42 544,85 грн., нараховану з 01.09.2014р. по 31.05.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті спожитої активної електроенергії за період з грудня 2013 року по травень 2015 року включно.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного:

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, який в силу вимог частини першої статті 629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

За договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (частина перша статі 275 ГК України).

Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частинами шостою та сьомою статті 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що провадиться за вартість прийнятих ресурсів.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За приписами статей 525, 526 ЦК України та статті 193 ГК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Господарським судом встановлено, що позивач свої зобовязання за Договором виконав належним чином, а саме поставив відповідачу активну електричну енергію, що підтверджується матеріалами справи, у тому числі підписаними актами прийняття-передавання та виставленими рахунками, а відповідач порушив умови Договору та не здійснив протягом 5 днів з дня отримання рахунку своєчасну та повну оплату вартості отриманої електричної енергії.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань щодо повної та своєчасної оплати отриманої активної електроенергії, позивач просить стягнути з відповідача борг за активну електроенергію у розмірі 1 309 194,92 грн.

На момент прийняття рішення у даній справі, матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем суми боргу за активну електроенергію, а тому грошове зобовязання відповідача в цій частині всупереч нормам законодавства та умовам Договору перед позивачем залишилось невиконаним.

Враховуюче те, що позовні вимоги в частині стягнення боргу за активну електроенергію у розмірі 1 309 194,92 грн., обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають фактичним обставинам справи та не спростовані відповідачем, то вони підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат суд виходить з наступного:

Згідно з частиною першою статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (стаття 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

За приписами статей 611, 612 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Зобовязання можуть забезпечуватись неустойкою, якою є відповідно до статті 549 ЦК України, сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та частиною шостою статті 232 ГК України.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання, що передбачено частиною першою статті 550 ЦК України.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22.11.1996р. № 543-96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 вказаного Закону).

В силу вимог частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому вимогами частини першої статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Оскільки відповідачем не виконані умови договору про постачання електричної енергії № 484 від 19.04.2013р. щодо строків оплати вартості спожитої електричної енергії, позивачем нараховано пеню, інфляційні та 3% річних.

У п. 4.2.1. договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.4-2.3.5 цього Договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 5 «Порядок розрахунків» до цього Договору, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі, обумовленому додатком № 5 «Порядок розрахунків» до цього Договору за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати; 3 % річних з простроченої суми. При цьому сума грошового зобовязання за цим договором повинна бути оплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» від 31.01.2015р. № 85-VIII встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними організаціями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а виробником - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги (ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

У пункті 2.2 Статуту Красногорівського міського комбінату комунальних підприємств «ВІТА» визначено, що для виконання визначених даним Статутом завдань комбінат надає послуги промислового характеру: електропостачання, водопостачання та каналізація, очищення господарсько-побутових стоків, теплопостачання, вивіз (утилізація) побутового сміття, побутові послуги тощо.

З огляду на вищевикладене, відповідач є виробником/виконавцем житлово-комунальних послуг, що надає такі послуги у районі проведення антитерористичної операції (відповідно до розпорядження КМУ № 1275-р від 02.12.2015р. м. Красногорівка Марїнського району віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція). Разом з тим, ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» є енергопостачальною компанією.

Статтею 3 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» визначено, що він (закон) набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Відповідно до інформації офіційного сайту Верховної Ради України, даний Закон опубліковано 06.02.2015р., відповідно набрання чинності Закону відбулось 07.02.2015р.

З розрахунку позивача вбачається, що останнім пеня нарахована з 01.09.2014р. по 31.05.2015р.

Між тим, позивач має право на нарахування пені до дати набрання чинності Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», тобто з 01.09.2014р. по 06.02.2015р.

Перевіривши арифметичний розрахунок пені за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон», господарський суд встановив, що заявлена позивачем, із врахуванням вимог ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та ЗУ «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», сума пені за розрахунком господарського суду складає 29 213,81 грн, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині задовольняються частково у визначеному судом розмірі.

Перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон», господарський суд встановив, що розмір 3% річних складає 38 897,74 грн., у звязку з чим позовні вимоги в цій частині задовольняються частково у визначеному судом розмірі.

Слід відзначити, що позивачем при здійсненні розрахунку заявлених до стягнення в порядку статті 625 ЦК України сум помилково не враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості не вважається днем прострочення, а тому не включається в період, за який здійснюється стягнення 3 % річних.

Щодо розрахунку інфляційних нарахувань, заявлених позивачем до стягнення у розмірі 757 682,40 грн., нарахованих з 01.01.2014р. по 31.05.2015р., господарський суд враховує наступне.

Згідно з пунктом 6 Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої Наказом Державного комітету статистки України від 27.07.2007р. № 265 індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції обчислюється виходячи з суми боргу, що мав місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

У пунктах 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» розяснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Крім того, з розрахунку позивача вбачається, що обчислення інфляційних втрат у деяких періодах здійснюється з 1-го числа місяця в якому мав здійснюватися платіж, тобто нарахування інфляції здійснюється за період, коли заборгованість ще не виникла, що є неприпустимим в силу приписів статті 625 ЦК України.

Таким чином, при визначенні початкової дати нарахування інфляційних втрат слід вважати 1-ше число місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж.

Тобто, врахування індексу інфляції можливе лише на суму простроченої заборгованості не менше як на один місяць та у порядку відповідальності боржника за порушення грошового зобовязання.

За здійсненим господарським судом перерахунком, з урахуванням вірно визначеного періоду нарахування інфляційних втрат, сума останніх становить 752 129,70 грн. у звязку з чим позовні вимоги в цій частині задовольняються судом частково у визначеному судом розмірі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в іншій частині щодо стягнення інфляційних нарахувань, господарський суд виходить з того, що позивачем розрахунок обчислювався за період менший календарного місяця, тому індексація у даному випадку не застосовується.

За приписами статті 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 44, 49 ГПК України судовий збір стягується з винної сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р I Ш И В :

1. Позов Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» задовольнити частково.

2. Стягнути з Красногорівського міського комбінату комунальних підприємств «ВІТА» (85630, Донецька область, Марїнський район, місто Красногорівка, вулиця Ахтирського, будинок № 14; ) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (84302, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Островського, будинок № 8; ) 1 309 194 (один мільйон триста девять тисяч сто девяносто чотири) грн. 92 коп. боргу за активну електроенергію, 29 213 (двадцять девять тисяч двісті тринадцять) грн. 81 коп. пені, 38 897 (тридцять вісім тисяч вісімсот девяносто сім) грн. 74 коп. 3% річних, 752 129 (сімсот пятдесят дві тисячі сто двадцять девять) грн. 70 коп. інфляційних втрат та 31 941 (тридцять одна тисяча девятсот сорок одна) грн. 53 коп. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено у встановленому законом порядку. Повне рішення складене 11 грудня 2015 року.

Суддя Л.В. Ніколаєва