РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2015Справа №910/24589/15

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про виселення з приміщення

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3

від відповідача: Голубятникова Ю.А.

від третьої особи 1: не з'явились

від третьої особи 2: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виселення з нежилих приміщень загальною площею 70,2 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язання відповідача передати вказане приміщення Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 по акту приймання-передачі з суборенди нежитлового приміщення. Позовні вимоги обґрунтовані закінченням терміну дії договору позички від 25.07.2014 р., відповідно до якого сіпне майно перебувало в оренді у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2015 р. порушено провадження у справі № 910/24589/15 призначено до розгляду у судовому засіданні на 21.10.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У процесі провадження у справі відповідач подав відзив на позовну заяву, якому проти позову заперечив, мотивуючи свої заперечення тим, що початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують діяльність банку, зокрема, договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна.

Також відповідач зазначає, що відповідно до ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом періоду виведення банку з ринку та/або ліквідації банку Фонд гарантування вкладів фізичних осіб має право користуватись технічними можливостями такого банку (технічними засобами, серверами, кол-центром, приміщеннями тощо) з метою мінімізації своїх витрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2015 р. залучено до участі у розгляді даної справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (третя особа 1).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2015 р. залучено до участі у розгляді даної справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (третя особа 2).

Розгляд даної справи переносився в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач подав пояснення по справі, у яких зазначає, що підставою позову у даній справі є не запровадження тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», а припинення договору позички від 25.07.2014 р., відповідно до якого спірне майно перебувало в оренді у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» подало клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення пов'язаної справи № 918/1396/15, яке обґрунтовує тим, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом про визнання частково недійсним договору позички від 25.07.2014 р.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Згідно з п. 3.16. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним. Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

В той же час, суд відзначає, що розглядаючи даний спір по суті, суд може самостійно надати оцінку договору від 25.07.2014 р., а відтак - обставини, які мають суттєве значення для розгляду справи № 910/24589/15, суд може становити безпосередньо в межах даної справи, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для зупинення провадження у даній справі.

За таких обставин, суд відмовив у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

У даному судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції.

Представники третіх осіб на виклик суду не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками процесу, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 21.12.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження у справі, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.08.2014 р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір суборенди № 2, за умовами якого позивач зобов'язався передати, а відповідач - прийняти у тимчасове платне користування нежилі приміщення площею 70, 2 кв.м. по АДРЕСА_1

Відповідно до п. 3.1. договору правовідносини оренди виникають (а строк суборенди приміщення починає відліковуватись) з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення, на підставі якого позивач передав, а відповідач прийняв в суборенду приміщення та закінчується 24.07.2016 р.

Відповідно до п. 1.4. договору позивач користується об'єктом суборенди на підставі договору позички, укладеного 25.07.2014 р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2.

Відповідно до п. 6.1.6. договору у випадку закінчення строку суборенди приміщення, або при достроковому припиненні правовідносин суборенди відповідно до умов цього договору, відповідач зобов'язаний звільнити приміщення, після чого на підставі акту приймання-передачі повернути його в стані, не гіршому ніж в день передачі приміщення в суборенду.

У відповідності до п. 7.1. договору відповідач зобов'язаний повернути приміщення з суборенди по акту приймання-передачі протягом 15-ти календарних днів, наступних за останнім днем строку суборенди, а у випадку дострокового припинення правовідносин суборенди з підстав, передбачених цим договором - протягом 15-ти календарних днів, наступних за днем такого дострокового припинення.

Згідно з п. 9.3.7. договору дія договору припиняється у випадку припинення дії договору позички від 25.07.2014 р.

Листом від 05.05.2015 р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 повідомив позивача про припинення договору позички від 25.07.2014 р. та необхідність повернення орендованого майна.

Листами від 05.05.2105 р. та від 14.05.2015 р. позивач повідомив Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про розірвання договору суборенди № 2 від 01.08.2014 р.

Листами від 15.05.2105 р. та від 29.07.2015 р. позивач просив Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» підготувати приміщення площею 70, 2 кв.м. по АДРЕСА_1 до передачі позивача та передати його по акту-приймання-передачі.

Листом № 6721 від 11.08.2015 р. відповідач повідомив про запровадження тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» та застосування у діяльності відповідача Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що договір суборенди № 2 від 01.08.2014 р. припинив свою дію у зв'язку припиненням договору позички від 25.07.2014 р., в той час як відповідач ухиляється від повернення нежилих приміщень площею 70, 2 кв.м. по АДРЕСА_1

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 760 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно зі ст. 774 Цивільного кодексу України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Відповідно до ст. 828 Цивільного кодексу України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 609 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Згідно зі ст. 205 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється неможливістю виконання у разі виникнення обставин, за які жодна з його сторін не відповідає, якщо інше не передбачено законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Розглядаючи даний спір по суті, судом встановлено, що 25.07.2014 р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір позички, відповідно до якого третя особа 1 зобов'язалась передати, а позивач - прийняти в безоплатне користування майно - приміщення площею 74 ,2 кв.м. по АДРЕСА_1

Пунктом 7.3. договору позички від 25.07.2014 р. передбачено можливість припинення договору за ініціативою третьої особи 1.

При цьому, як зазначалось вище, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 скористався передбаченим договором від 25.07.2014 р. правом на припинення договору в односторонньому порядку, у зв'язку чим договір позички від 25.07.2014 р. фактично припинився з підстав, встановлених самим договором.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені цим кодексом. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Дослідивши зміст договору позички від 25.07.2014 р., проаналізувавши положення чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочину.

Тож, приймаючи до уваги вищенаведене, зважаючи на приписи чинного законодавства України, враховуючи умови договору, суд дійшов висновку, що договір суборенди № 2 від 01.08.2014 р. припинив свою дію у зв'язку припиненням договору позички від 25.07.2014 р.

Стосовно заперечень відповідача, суд звертає увагу, що в даному випадку підставою припинення договору суборенди № 2 від 01.08.2014 р. є не запровадження у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» тимчасової адміністрації, а припинення основного договору Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

Відтак, заперечення відповідача спростовують вищенаведеними обставинами та визнаються судом необґрунтованими.

Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача виселення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з нежилих приміщень загальною площею 70,2 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язання відповідача передати вказане приміщення Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 по акту приймання-передачі.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених обґрунтувань, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

2. Виселити Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, ) з нежилих приміщень загальною площею 70,2 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» передати вказане приміщення Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 по акту приймання-передачі.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1 218, 00 (одна тисяча двісті вісімнадцять грн. 00 коп.) грн.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили. .

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 28.12. 2015 р. .

Суддя Пригунова А.Б.