РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2015Справа №910/26420/15
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Гросер"

до 1) публічного акціонерного товариства "Український будівельно-інвестиційний банк"

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Джи Ес Груп"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

- товариство з обмеженою відповідальністю "Продзернопром"

- товариство з обмеженою відповідальністю "НВК ГРУПП"

- товариство з обмеженою відповідальністю "Авточист плюс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

- приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна

про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно

Представники сторін:

від позивача: Скрипник П.Г. - представник за довіреністю № б/н від 05.10.2015 року;

Попков П.О. - представник за довіреністю № б/н від 05.10.2015 року;

від відповідача-1: Самусенко К.С. - представник за довіреністю № 7 від 18.04.2015 року;

Гаврилюк С.І. - представник за довіреністю № 539 від 28.04.2015 року;

від відповідача-2: Луценко Р.О. - представник за договором № 02/15 про надання правової допомоги від 06.11.2015 року;

від третьої особи 1: Кузнєцова А.В. - представник за довіреністю № б/н від 16.10.2015 року;

від третьої особи 2: не з'явився;

від третьої особи 3: Іванов В.П. - представник за договором № 03/15 про надання правової допомоги від 27.07.2015 року;

від третьої особи 4: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Гросер" до публічного акціонерного товариства "Український будівельно-інвестиційний банк", товариства з обмеженою відповідальністю "Джи Ес Груп" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Як зазначено позивачем, підстави визнання договір недійсними пов'язані виключно із недотриманням вимог законодавства про іпотеку, а саме не відповідність вимогам ч.1 статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою господарського суду м. Києва від 16.10.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 09.11.2015 року.

15.10.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав клопотання про витребування доказів.

04.11.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва третя особа 3 подала клопотання про направлення справи за підсудністю.

06.11.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи по справі та пояснення по справі.

09.11.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва треті особи 1, 2 подали відзив на позовну заяву.

В судове засідання 09.11.2015 року представник третьої особи 4 не з'явився, вимоги ухвали суду від 16.10.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 012.

Представник позивача підтримав подане клопотання про витребування доказів по справі.

Представник третьої особи 3 подав додаткові пояснення по клопотанню про направлення справи за підсудністю.

Представник позивача заперечував проти даного клопотання.

Представники відповідачів 1, 2 та третіх осіб 1, 2 підтримали подане клопотання третьої особи 3 про направлення справи за підсудністю.

Представник відповідача 1 виніс дане клопотання на розсуд суду.

Суд відмовив у задоволенні клопотання третьої особи 3 про направлення справи за підсудністю, у зв'язку із необґрунтованістю.

Представник відповідача 2 подав клопотання про відкладення розгляду справи та про продовження строку розгляду справи.

Представники сторін не заперечували проти даного клопотання відповідача2.

Представник відповідача 1 подали відзив на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 09.11.2015 року розгляд справи відкладено на 23.11.2015 року. Зобов'язано відповідачів 1, 2 та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозову Світлану Володимирівну надати копію висновку про об'єкт незалежної оцінки, зробленого товариством з обмеженою відповідальністю "Кволітак" від 01.09.2015 року.

19.11.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав пояснення по справі.

20.11.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав додаткові пояснення по справі.

23.11.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач 2 подав клопотання про направлення справи за підсудністю та клопотання про припинення провадження по справі та відзив на позовну заяву.

В судове засідання 23.11.2015 року представник третьої особи 4 не з'явився, вимоги ухвали суду від 16.10.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 019.

Представник відповідача 2 підтримав клопотання про направлення справи за підсудністю.

Представник позивача заперечував проти даного клопотання.

Представник відповідача 1 підтримав клопотання відповідача 2.

Представник третьої особи 1 заперечував проти даного клопотання.

Представник третьої особи 2 підтримав подане клопотання про направлення справи за підсудністю.

Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача 2 про направлення справи за підсудністю, у зв'язку із необґрунтованістю.

Представник відповідача 2 подав клопотання про припинення провадження у справі.

Представник позивача заперечував проти даного клопотання.

Представник відповідача 1 виніс дане клопотання на розсуд суду.

Представник третьої особи 1 третьої особи 2 заперечували проти даного клопотання.

Представник третьої особи 3 підтримав дане клопотання.

Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача 2 про припинення провадження справи, у зв'язку із необґрунтованістю.

В судовому засіданні оголошено перерву до 08.12.2015 року.

23.11.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва третя особа подала пояснення по справі.

03.12.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав додаткові пояснення по справі.

07.12.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач 1 подав документи по справі.

В судове засідання 08.12.2015 року представники третіх осіб 3, 4 не з'явилися, вимоги ухвали суду від 16.10.2015 року не виконали, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Представник відповідача 2 подав клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи.

В судовому засіданні оголошено перерву до 15.12.2015 року.

15.12.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав пояснення по справі та клопотання про витребування доказів по справі, клопотання про залучення третьої особи.

14.12.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва третя особа 1 подала заяву про залучення третьої особи.

Представники третіх осіб 2, 4 в судове засідання не з'явилися, вимоги ухвали суду від 16.10.2015 року не виконали, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Представники позивача підтримали подане клопотання про залучення третьої особи.

Представники відповідача 1 заперечували проти даного клопотання.

Представники відповідача 1 задали питання представникам позивача.

Представники позивача давали відповіді.

Представник третьої особи 1 підтримали подані клопотання та клопотання позивача.

Представники відповідача 2 та третьої особи 3 заперечували проти клопотань позивача та третьої особи.

Суд відмовив у задоволені клопотань позивача та третьої особи 3 про витребування доказів по справі та про залучення третьої особи, у зв'язку із необґрунтованістю.

Представники позивача позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов.

Представники відповідача 1 заперечували проти позову та просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представника відповідача 2 заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представника третьої особи 1 підтримав позов.

Представник третьої особи 3 заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача 1, 2 та третіх осіб 1, 3, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

25.12.2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Гросер" (іпотекодавець) та публічним акціонерним товариством "Український будівельно-інвестиційний банк" (іпотекодержатель) укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В, за реєстровим №13045.

Відповідно до іпотечного договору позивач є майновим поручителем:

- товариства з обмеженою відповідальністю «НВК НРУПП» по кредитному договору №LV/U/04-0253 від 25 грудня 2013 року, укладеного між ТОВ «НВК НРУПП» та АТ «Укрбудінвестбанк»,

- товариства з обмеженою відповідальністю «ДОБРОДІЯ ФУДЗ» по кредитному договору №LV/U/04-0254 від 25 грудня 2013 року, укладеного між ТОВ «ДОБРОДІЯ ФУДЗ» та АТ «Укрбудінвестбанк»,

- товариства з обмеженою відповідальністю «Авточист плюс» по кредитному договору №LV/U/04-0255 від 25 грудня 2013 року, укладеного між ТОВ «Авточист плюс» та АТ «Укрбудінвестбанк».

Відповідно до п.1.2 іпотечного договору в забезпечення виконання зобов'язань, вказаних в п.1.1 цього договору, іпотекодавець на умовах, передбачених цим договором, передав в іпотеку:

- нежитлове приміщення, виробничо-складську будівлю з вбудованими офісними приміщеннями літ. Б, загальною площею 1665,8 кв. м., що знаходиться за адресою: Київська область, місто Бориспіль, вулиця Броварська, будинок №11;

- ДОК ДБХ літ. В, загальною площею 220,8 кв. м., що знаходиться за адресою: Київська область, місто Бориспіль, вулиця Броварська будинок № 11 (колишня вулиця Броварська, 7);

- земельну ділянку, на якій знаходяться нежитлові приміщення, вказані у 1.2.2 іпотечного договору, площею 0,8013 га (кадастровий номер ділянки :06:006:0016), що знаходиться за адресою: Київська область, місто Бориспіль, вулиця Броварська будинок № 11.

03.06.2014 року між позивачем та відповідачем 1 укладено договір про внесення змін №1 до іпотечного договору, посвідченого Морозовою С.В, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 25 грудня 2013 року за реєстровим номером 13045, відповідно до якого внесено зміни до вищезазначеного іпотечного договору, а саме виключивши з договору позичальника 2 - товариство з обмеженою відповідальністю «ДОБРОДІЯ ФУДЗ» .

24.12.2014 року між позивачем та відповідачем 1 укладено договір про внесення змін №2 до іпотечного договору, посвідченого Морозовою С.В, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 25 грудня 2013 року за реєстровим номером 13045, який вніс зміни до вищезазначеного іпотечного договору, а саме вказавши строк погашення заборгованості до 24.12.2015 за кредитними договорами №LV/U/04-0253 від 25 грудня 2013 року та №LV/U/04-0255 від 25 грудня 2013 року.

Крім того, відповідно до іпотечного договору від 31.07.2014 року укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Гросер" (іпотекодавець) та публічним акціонерним товариством "Український будівельно-інвестиційний банк" (іпотекодержатель), посвідченого Морозовою С.В, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 4047, позивач виступав майновим поручителем ТОВ «Продзернопром» за кредитним договором №LV/U/04-0281 від 22 липня 2014 року, укладеного між ТОВ «Продзернопром» та АТ «Укрбудінвестбанк».

Однак, в зв'язку із складним фінансовим становищем товариство з обмеженою відповідальністю «Авточист плюс», як і товариство з обмеженою відповідальністю «НВК ГРУПП», належним чином зобов'язання по кредитних договорах №LV/U/04-0253 та №LV/U/04-0255 від 25.12.2013 не змогли виконати, чим порушили умови відповідних кредитних договорів.

У зв'язку з чим, відповідач 1 звернувся до ТОВ «Продзернопром» та ТОВ «Авточист плюс» з вимогами про погашення заборгованості №363 від 02.04.2015 року та №365 від 02.04.2015 року, в яких зазначено, що у зв'язку з несвоєчасним погашенням відсоків та кредиту наявна прострочена заборгованість, у зв'язку з чим відповідно до п.2.16 кредитних договорів банк має право достроково вимагати погашення наданого позичальнику кредиту. Вимагав впродовж 10 днів з моменту направлення вимог сплатити банку заборгованість. Дані вимоги отримані ТОВ «Продзернопром» - 06.04.2015 року та ТОВ «Авточист плюс» - 07.04.2015, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №016 та №014 відповідно.

Також, відповідач 1 звернувся до позивача з вимогою про погашення заборгованості №540 від 28.04.2015 року, в якій керуючись ст. 35,38 Закону України «Про іпотеку» вимагав впродовж 30 днів з моменту отримання цієї вимоги сплатити АТ «Укрбудінвестбанк» 1 115 970,46 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №LV/U/04-0253 та 879 755,25 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №LV/U/04-0255 від 25.12.2013. Повідомлено, що у випадку, якщо заборгованість за кредитним договором не буде погашена протягом 30 днів АТ «Укрбудінвестбанк» задовольнить свої вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом його продажу третім особам за ціною, визначеною експертним шляхом. Дана вимога отримана позивачем 13.05.2015 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №032.

У відповідь листами вих.№22/05/15 та вих. №22/1/15 від 22.05.2015 року ТОВ "НВК ГРУПП" та ТОВ «Авточист плюс» повідомили про те, що у зв'язку із складним фінансовим становищем не мають можливості виконати свої зобов'язання по кредитним договорам. Та, зазначили, що не заперечують проти проведення відповідної процедури відповідно до вимог чинного законодавства та умов іпотечного договору.

Також, позивач листом вих. №22-05/15 від 22.05.2015 року надав відповідь на вимогу про погашення заборгованості відповідачу 1 в якій зазначив, що не має можливості виконати свої зобов'язання за укладеними іпотечними договорами. Та, повідомлено, що у разі невиконання своїх зобов'язань за іпотечним договором, ТОВ "Гросер" не заперечує проти проведення відповідної процедури згідно до вимог чинного законодавства України та умов іпотечного договору.

Відповідно до ч.1 статті 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно з ч.1 статті 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 3 статті 36 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Так, відповідно до п.6.1 іпотечного договору, іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або часткового невиконання іпотекодавцем умов договору та/або умов кредитного договору.

Згідно з п.6.2 іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація на розсуд іпотекодержателя: або за рішенням суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або в позасудовому порядку.

Пунктом 6.3.2 іпотечного договору передбачено, що якщо іпотекодержатель приймає рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, то задовольнити свої вимоги він може на свій розсуд одним із наступних способів, зокрема: іпотекодержатель набуває права від свого імені продавати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених в Законі України "Про іпотеку".

Умови цього пункту іпотечного договору є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя. Яке прирівнюється за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

У зв'язку з наявністю застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в іпотечному договорі, відповідач 1 прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом його продажу від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Так, 03.09.2015 року між публічним акціонерним товариством "Український будівельно-інвестиційний банк" (іпотекодержатель за іпотечним договором, продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Джи Ес Груп" (покупець) укладено:

- договір купівлі продажу від 03.09.2015 року, посвідчений Морозовою С.В, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 4535, відповідно до умов якого продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає нежитлове приміщення, виробничо-складську будівлю з вбудованими офісними приміщеннями (літ. Б), загальною площею 1665,8 кв. м., що знаходиться за адресою: Київська область, місто Бориспіль, вулиця Броварська, будинок №11;

- договір купівлі продажу від 03.09.2015 року, посвідчений Морозовою С.В, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 4538, відповідно до умов якого продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає ДОК ДБХ (літ. В), загальною площею 220,8 кв. м., що знаходиться за адресою: Київська область, місто Бориспіль, вулиця Броварська будинок № 11;

- договір купівлі продажу від 03.09.2015 року, посвідчений Морозовою С.В, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 4538, відповідно до умов якого продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає земельну ділянку, розміром 0,8013 га, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка знаходиться за адресою: Київська область, місто Бориспіль, вулиця Броварська будинок № 11, кадастровий номер ділянки :06:006:0016.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання вищезазначених договорів купівлі-продажу недійсними.

А, підстави для визнання цих договорів недійсними зазначає виключно недотримання вимог законодавства про іпотеку, а саме ч.1 статті 38 Закону України "Про іпотеку".

Частиною 1 статті 38 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 38 Закону України "Про іпотеку" дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта коштів повертається іпотекодавцю.

Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки.

Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов'язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону.

Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Судом встановлено, що відповідач 1 належним чином повідомив позивача про свій намір здійснити продаж майна, що підтверджується вимогою про погашення заборгованості №540 від 28.04.2015 року, в якій керуючись, зокрема, і ст. 38 Закону України «Про іпотеку» повідомлено про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки шляхом його продажу третім особам за ціною, визначеною експертним шляхом.

Крім того, про належне виконання відповідачем 1 вимог ч.1 статті 38 Закону України «Про іпотеку», свідчить посвідчення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. договорів купівлі-продажу заставного майна.

Оскільки, при підготовці до посвідчення правочину про відчуження та заставу майна нотаріус діє відповідно до п.п.2.7, 2.8 та 2.15 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, в яких зазначаєтеся наступне. «Якщо рішенням суду або договором про задоволення вимог-іпотекодержателя передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі- покупцеві, посвідчення таких договорів здійснюється за загальними правилами посвідчення договорів відчуження. Для посвідчення такого договору іпотекодержатель зобов'язаний за тридцять днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані в установленому законом порядку права ,чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти такий договір. Іпотекодержатель має документально підтвердити нотаріусу, що він повідомив осіб, які мають зареєстровані в установленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, відповідно до витягу і Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Особи, які виявили бажання придбати предмет іпотеки (відмовитися від права купівлі), повинні в тридцятиденний строк з дня одержання повідомлення щодо наміру продажу письмово повідомити іпотекодержателя або нотаріуса про свій намір. Особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки в іпотекодержателя з дня отримання іпотекодержателем повідомлення про згоду на купівлю предмета іпотеки. Якщо в установлений строк відповідь на повідомлення від осіб, які мають право переважної купівлі предмета іпотеки, не надійшла, нотаріус вправі посвідчити договір купівлі-продажу предмета іпотеки будь-якій іншій особі на розсуд іпотекодержателя. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Таким чином, відповідач 1 діяв в межах та відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема Закону України «Про іпотеку» та вимог кредитних та іпотечного договору.

А тому, в суду відсутні підстави для визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 03.09.2015 року.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Усі вище наведені вимоги статті 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, були дотримані відповідачами під час укладання договорів від купівлі-продажу від 03.09.2015 року.

У пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Оскільки, вимоги позивача щодо скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є похідними від вимог про визнання недійсними договорів, тому вони також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.ст. 33, 34, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 25.12.2015 року.

Суддя С.М.Мудрий