ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2015 року Справа № 904/6371/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання: Фьокліна Д.І.

за участю прокурора прокуратури Дніпропетровської області: ОСОБА_1 посвідчення № 028865 від 17.09.14 року

представники сторін:

від Дніпродзержинської міської ради: ОСОБА_2, представник, довіреність №01-14/5/1206 вих від 27.11.2015 року;

від відповідача: ОСОБА_3, адвокат, свідоцтво серія ДП № 2832 від 21.08.2014 року;

розглянувши апеляційну скаргу Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2015року у справі №904/6371/15

за позовом прокурора Баглійського району м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпродзержинської міської ради, м.Дніпродзержинськ

до публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського", м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

про стягнення 5329625,37 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2015року у справі №904/6371/15 (суддя Забарющий М.І.) в задоволені позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що зазначена прокурором сума заборгованості з орендної плати за період з 01.01.2014 року по 31.03.2014 року в розмірі 5329625,37 грн. не є збитками, а є обов'язком відповідача щодо виконання його зобов'язання зі сплати орендної плати в натурі.

Не погодившись з рішенням, Дніпродзержинська міська рада звернулась до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 25.09.2015року, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема неналежну оцінку заяви прокурора від 25.09.2015 року про зменшення прокурором розміру позовних вимог.

У відзиві на апеляційну відповідач погоджується з висновками оскаржуваного рішення, спростовує доводи апелянта, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення без змін.

Прокурор Баглійського району м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області відзив на апеляційну скаргу не надав.

Дослідивши надані докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що 05.07.2005 року між Дніпродзержинською міською радою (орендодавець) та ВАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" (орендар) (яке подальшому було перейменоване у публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", укладено договір оренди земельної ділянки (а.с.15-16).

Відповідно до п.п..1.1, 2.1 договору орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, що знаходиться за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Кірова, 18Б, загальною площею 473,4591га.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладення цього договору становить: 1 172 878 394, 83 грн. ( п. 2.2 договору).

Згідно п.4.1 договору орендна плата вноситься орендарем виключно у грошовій формі у розмірі 14 074 540,80 грн., без ПДВ, на рік, що становить 1 172 878, 40 грн., без ПДВ, на місяць, і вноситься на рахунок місцевого бюджету.

Договір укладається на строк до 16.11.2026 року, після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк (п. 3.1 договору).

Пунктом 3.4 договору визначено, що умови цього договору зберігають свою чинність на строк його дії у випадках, коли після набуття чинності договором, законодавством ви встановлені інші правила ніж передбачені договором, крім випадків передбачених п.4.4 цього договору.

Відповідно до п.4.3 договору орендна плата сплачується за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем базового податкового (звітного) періоду.

Відповідно до пункту 4.4 договору встановлено, що розмір орендної плати щорічної переглядається у випадках і з моменту: зміни умов господарювання, передбачених договором; підвищення цін, тарифів тощо, у тому числі внаслідок інфляційних процесів, збільшення розміру ставки земельного податку; інших випадках, передбачених законодавчими актами України.

До договору від 05.07.2005 року сторонами було укладено ряд додаткових угод (а.с.22).

Відповідно до додаткової угоди № 4465/75 від 28.12.2012 року сторони погодили викласти п.п. 2.2 та 4.1 в наступній редакції:

- "2.2. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки від 19.08.2011 становить: 2 430 657 388,61 грн.";

- "4.1. Орендна плата вноситься Орендарем виключно у грошовій формі на рахунок місцевого бюджету у розмірі 51 043 805,19 грн/рік без ПДВ, яка визначається відповідно до рішення міської ради від 25.06.2012 № 475-24/VI "Про плату за землю", а з 01.01.2014 - у розмірі 72 919 721,67 грн/рік без ПДВ."(а.с.30).

07.02.2014 року сторони уклали додаткову угоду №6023, якою виклали п.2.2 у новій редакції, визначивши, що на 01.02.2014 року нормативна грошова оцінка землі становить 1 720 040 669,58 грн. (а.с.31).

Також п.4.1 сторони виклали в новій редакції, а саме: " п.4.1Орендна плата вноситься орендарем виключно у грошовій формі на рахунок місцевого бюджету у розмірі 51 601 220,10 грн./рік без ПДВ, яка визначається відповідно до рішення міської ради від 12.07.2013 року №842-38/VI".

Відповідно до п.4 додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання сторонами.

Відповідно до п.4.4 договору в редакції додаткової угоди №6023 від 07.02.2014 року визначено підстави перегляду розміру орендної плати, в тому числі у разі затвердження нової нормативно-грошової оцінки землі (п.п.4.4.6).

Звернувшись до суду, прокурор просив стягнути з відповідача за період з 01.01.2014 року по 31.03.2014 року недоотриману орендну плату в розмірі 5 468 979, 20 грн.

22.09.2015 року прокурор подав до суду заяву про зменшення ціни позову і просив суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 5 329 625 грн. 37 коп.

Колегія суддів не погоджується з доводами суду про те, що відповідач дійсно зобовязаний сплатити орендну плату за період з 01.01.2014 року до 31.03.2014 року включно в розмірі 5 329 625 грн. 37 коп. та з доводами щодо недоведеності позивачем того факту, що зазначена сума є збитками в розумінні ст. 217 Господарського кодексу України.

В обґрунтування позову позивач жодним чином не зазначав, що недоплачена орендна плата є збитками Дніпродзержинської міської ради.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався саме на неналежне виконання відповідачем свого зобов'язання згідно договору оренди та додаткових угод до нього.

Між тим, наявність заборгованості та підстави для її стягнення позивачем не доведені і тому в задоволенні позову слід відмовити за його необґрунтованістю.

Так, відповідно до рішення від 12.07.2013 року №842-38/VI Дніпродзержинська міська рада затвердила технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Дніпродзержинська із застосуванням базової вартості 1 кв.м в розмірі 199,64 грн. та встановила термін введення її в дію з 01.01.2014 року(а.с.36).

Також був встановлений коефіцієнт розрахунку річної орендної плати

за земельні ділянки, розпорядниками яких є Дніпродзержинська міська рада на рівні трикратного розміру земельного і п податку з 01.01.2014 року.

Згідно п.п.6.1 вказаного рішення Департамент комунальної власності та земельних відносин міської ради зобовязаний забезпечити застосування нової нормативної грошової оцінки земель м.Дніпродзержинська згідно п.1 цього рішення при укладанні договорів оренди земельних ділянок та при перегляді річної орендної плати за землю в чинних договорах.

Згідно ст. 23 Господарського кодексу України органи місцевого самоврядування здійснюють свої повноваження щодо суб'єктів господарювання виключно в межах, визначених Конституцією України та законами про місцеве самоврядування. Правові акти органів місцевого самоврядування, прийняті в межах їх повноважень, є обов'язковими для виконання усіма учасниками господарських відносин, які розташовані або здійснюють свою діяльність на відповідній території.

Стаття 18 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначає, що відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, які не перебувають у комунальній власності, будуються на договірній та податковій основі, на засадах підконтрольності у межах повноважень.

У сфері регулювання земельних відносин, згідно статті 33 цього Закону до відання виконавчих органів міських рад належать як власні повноваження (підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку), так і делеговані повноваження (реєстрація суб'єктів права власності на землю; реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі; видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів).

Частиною 1 статті 73 зазначеного Закону встановлено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Прийняті органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, рішення, є обовязковими до виконання на відповідній території (стаття 144 Конституції України).

Частиною 3 статті 5 Цивільного кодексу України встановлено, якщо відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Сторони в договорі, згідно частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України, не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права і обовязки виникають безпосередньо з актів органів державної влади або органів місцевого самоврядування (частина 4 статті 11 Цивільного кодексу України).

У випадках, встановлених законом, згідно ст. 632 Цивільного кодексу України застосовуються (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Крім того, статтею 648 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору, укладеного підставі правового акту органу місцевого самоврядування, обовязкового для сторін договору, має відповідати цьому акту.

Статтею 21 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що розмір, умови, строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Статтею 4 Податкового кодексу України, яка визначає основні засади податкового законодавства, встановлено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів усіх рівнів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов'язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів. Податковий період є одним із обов'язкових елементів податку, який визначається при його встановленні

Згідно п.п.16.1.4 п.16.1 статті 16 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом.

Базою оподаткування, згідно статті 271 Податкового кодексу України, є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації.

Рішення рад щодо нормативно грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін. В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніш початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Стаття 3 Бюджетного кодексу України визначає, що бюджетний період для бюджетів, які складають бюджетну систему, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Неприйняття Верховною Радою України Закону про Державний бюджет України до 1 січня не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

Згідно статті 285 Податкового кодексу України, базовим податковим (звітним) періодом для плати землю є календарний рік. Базовий податковий рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року.

Підставою для нарахування земельного податку, згідно статті 286 Податкового кодексу, є дані державного земельного кадастру. Платники самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, у надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки.

Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, згідно статті 287 Податкового кодексу сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою трикратного розміру земельного податку,

що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12% нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2).

3 наведених вище норм матеріального права вбачається, що саме положеннями Податкового кодексу регламентуються відносини щодо справляння орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній та комунальній власності.

Рішення Дніпродзержинської міської ради від 12.07.2013 року №842-38/VI, є чинним, тому воно є обовязковим для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами а також громадянами.

З акту звірки розрахунків по орендній платі N94936-20 від 11.02.2015 року між відповідачем та Дніпродзержинською ОДПІ вбачається, що за підприємством обліковується позитивне сальдо розрахунків у сумі 327,76 грн. (а.с.167).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що сплата відповідачем орендної плати за 2014 рік проведена у відповідності до рішення Дніпродзержинської міської ради від 12.07.2013 року №842-38/VI, заборгованість, яку зазначає позивач, відсутня.

З врахуванням викладеного, не погоджуючись з підставами оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про те, що відмова суду першої інстанції в задоволенні позову по суті є правильною.

Рішення слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2015 року у справі № 904/6371/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Підписано в повному обсязі 23.12.2015 року