РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2015Справа № 910/25918/15

За позовом Приватного підприємства «Укртехпром»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАЙСТЕРЛІФТ»

про стягнення 56 528, 21 грн.

та

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАЙСТЕРЛІФТ»

до Приватного підприємства «Укртехпром»

про стягнення 50 936, 41 грн.

Суддя Ломака В.С.

Представники сторін (за первісним позовом):

від позивача: Єкасьова В.К. за довіреністю б/н від 26.10.2015 р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Укртехпром» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАЙСТЕРЛІФТ» (далі - відповідач) про стягнення 30 750, 00 грн. передплати за Договором на виконання пусконалагоджувальних робіт № 137 від 09.11.2012 р., 2 544, 45 грн. 3% річних, 22 495, 24 грн. інфляційних втрат та 3 075, 00 грн. пені, а всього 58 614, 69 грн.. Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати щодо сплати судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що відповідно до укладеного між сторонами Договору № 137 від 09.11.2012 р. він перерахував відповідачу попередню оплату в розмірі 30 750, 00 грн. на підставі платіжного доручення № 1571 від 14.11.2012 р., проте як відповідачем в обумовлені Договором строки пусконалагоджувальні роботи виконані не були, Акти виконаних робіт не надані, у зв'язку з чим позивач був вимушений звернутися до іншого підприємства та замовити виконання аналогічних робіт, про що свідчить Договір № 13.11.59 від 14.11.2013 р., укладений з ТОВ «СП «Ліфтосервіс Дніпро». Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється повернути позивачу попередню оплату в сумі 30 750, 00 грн., він вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.10.2015 р. було порушено провадження у справі № 910/25918/15, її розгляд призначено на 27.10.2015 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.10.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 10.11.2015 р.

05.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва Товариством з обмеженою відповідальністю «МАЙСТЕРЛІФТ» в порядку статті 60 Господарського процесуального кодексу України подано зустрічну позовну заяву до Приватного підприємства «Укртехпром» 50 936, 41 грн., з яких 30 750, 00 грн. основного боргу, 18 081, 09 грн. інфляційних втрат та 2 105, 32 грн. 3% річних.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги відповідач посилається на те, що на виконання умов укладеного з позивачем Договору № 137 від 09.11.2012 р. ним були виконані пусконалагоджувальні роботи трьох ліфтів, які знаходяться в будинку № 115 по вулиці Гагаріна в місті Дніпропетровську, на загальну суму 61 500, 00 грн., які позивачем були оплачені лише частково, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 30 750, 00 грн. та виникли підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.11.2015 р. зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «МАЙСТЕРЛІФТ» до Приватного підприємства «Укртехпром» прийнято до спільного розгляду з первісним, її розгляд призначено на 10.11.2015 р.

10.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача за первісним позовом подано клопотання про уточнення позовної заяви, яке фактично за своїм змістом є заявою про збільшення позовних вимог, відповідно до змісту якої позивач просить суд стягнути з відповідача 30 750, 00 грн. передоплати за Договором на виконання пусконалагоджувальних робіт № 137 від 09.11.2012 р., 2 565, 31 грн. 3% річних за користування коштами, 22 679, 62 грн. інфляційних втрат, 3 075, 00 грн. пені, а всього 59 069, 93 грн.

В судовому засіданні 10.11.2015 р. судом було прийнято до розгляду вищевказану заяву позивача за первісним позовом про уточнення позовної заяви, у зв'язку з чим позовні вимоги розглядаються в її редакції, відповідно має місце нова ціна позову.

В судовому засіданні 10.11.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 01.12.2015 р.

27.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача за первісним позовом було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до змісту якої позивач просить суд стягнути з відповідача 30 750, 00 грн. передоплати, 2 087, 63 грн. 3% річних, 23 690, 58 грн. інфляційних втрат.

27.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача за первісним позовом подано відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до змісту якого позивач проти задоволення зустрічного позову заперечує, зазначаючи, що фізична особа Мінченко А.Ш. жодних актів від відповідача не отримувала, на підприємстві позивача ніколи не працювала та довіреностей на таку особу жодного разу не видавалось, а доказів отримання позивачем під розписку акту та довідки уповноваженим представником позивача та примірника оригіналу/копії довіреності даної уповноваженої особи, яка б засвідчувала право особи приймати та підписувати будь-які документи в рамках виконання спірного Договору відповідачем не надано. При цьому, позивач зазначає, що надані відповідачем в якості доказу направлення позивачу акту виконаних робіт копії опису вкладення не містить чіткого відбитку календарного штемпеля відділення поштового зв'язку та не містить номер поштового відправлення, а тому не може прийматися до уваги.

У судовому засіданні 01.12.2015 р. суд прийняв до розгляд заяву позивача за первісним позовом про зменшення розміру позовних вимог, яка за своїм змістом є заявою про відмову від позову в частині стягнення пені, з огляду на що справа розглядається в її редакції.

Представник позивача за первісним позовом заявив клопотання про надання часу для формування правової позиції у справі.

Від представників сторін в судовому засіданні 01.12.2015 р. надійшло клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 днів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.12.2015 р. було припинено провадження у справі в частині первісних позовних вимог про стягнення пені в сумі 3 075, 00 грн., продовжено строк вирішення спору на 15 днів та в судовому засіданні оголошено перерву до 15.12.2015 р.

11.12.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача за первісним позовом подано додаткові документи для долучення до матеріалів справи та письмові пояснення щодо обставин складання за спірною господарською операцією податкової накладної відповідачем та включення позивачем сум ПДВ до податкового кредиту.

15.12.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача за первісним позовом подано додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Представник відповідача за первісним позовом в судове засідання 15.12.2015 р. не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача за первісним позовом не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 15.12.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.11.2012 р. між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець) було укладено Договір № 137 (далі - Договір) на виконання пусконалагоджувальних робіт, відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання: виконати пусконалагоджувальні роботи (далі - роботи) - ліфтів: в/п 1000 кг. на 8 зупинок - 1 шт., в/п 1 000 кг. на 7 зупинок - 1 шт., в/п 630 кг. на 6 зупинок - 1 шт., (в подальшому - обладнання) згідно на об'єкті замовника, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гагаріна, 115 (далі - Об'єкт).

Пунктом 1.2. Договору було передбачено, що замовник зобов'язується прийняти належним чином виконані роботи і сплатити виконавцю їх вартість за цінами, визначеними в розділі 2 цього Договору.

Згідно з п. 2.1. Договору загальна вартість робіт (сума Договору) визначається сторонами на підставі кошторису (Додаток № 1 до цього Договору) і складає:

- Без ПДВ - 51 250, 00 грн.;

- ПДВ - 10 250, 00 грн.;

- Всього з ПДВ: 61 500, 00 грн.

Загальна вартість Договору включає: вартість пусконалагоджувальних робіт, ПДВ.

Загальна вартість Договору не включає: будівельні та оздоблювальні роботи по шахтам, диспетчеризацію, освітлення ліфтових шахт.

Відповідно до п. 2.1.1. Договору оплата проводиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця, в національній валюті України - гривні.

За умовами п. 2.2. Договору розрахунки за Договором здійснюються замовником шляхом поетапної оплати:

- 1- етап 50% вартості робіт протягом 5 днів з дати підписання даного Договору;

- 2-й етап - 50% вартості робіт протягом 5 днів з дати підписання акту прийому-передачі виконаних робіт.

Акт прийому-передачі виконаних робіт готує виконавець і передає для підписання замовнику два екземпляри акту. Замовник на протязі 3-х робочих днів перевіряє обґрунтованість акту та підписує його в частині фактично виконаних об'ємів робіт і один екземпляр підписаного акту передає виконавцю або надає вмотивовану письмову відмову від його підписання. У випадку, якщо протягом 3 робочих днів замовник не підписує акт, не повертає один екземпляр підписаного акту або не надає вмотивованої письмової відмови від його підписання, акт вважається визнаним замовником, а роботи виконаними в повному обсязі (п. 2.3. Договору).

В силу п. 3.1. Договору строк виконання всього об'єму робіт за цим Договором становить тридцять календарних днів з моменту отримання авансу.

На виконання умов Договору позивач перерахував відповідачу попередню оплату в розмірі 30 750, 00 грн. на підставі платіжного доручення № 1571 від 14.11.2012 р.

06.06.2013 р. позивач звернувся до відповідача з претензією № 05/06-13-ПЛ від 05.06.2013 р., в якій просив повернути 50% вартості робіт в сумі 30 750, 00 грн., розірвати Договір на виконання пусконалагоджувальних робіт № 137 від 09.11.2012 р. у тижневий строк після повернення сплачених коштів, та сплатити пеню в сумі 3 075, 00 грн.

Вказана претензія була мотивована тим, що відповідач у строк до 14.12.2012 р. не виконав обумовлені Договором роботи та не передав акт приймання-передачі виконаних робіт з необхідними документами.

У відповідь на вищевказану претензію відповідач листом № 173 від 20.06.2013 р. повідомив позивача про те, що згідно з умовами Договору № 137 від 09.11.2012 р. ним були виконані роботи в повному обсязі та згідно з вимогами п. 2.3. Договору складено Акт здачі-прийняття виконаних робіт на суму 61 500, 00 грн., який був переданий представнику позивача Мінченко А.Ш. нарочно для підписання. Оскільки позивачем у передбачений п. 2.3. Договору строк не було надано письмової вмотивованої відмови від підписання даного акту, відповідач вважає, що позивач безпідставно ухиляється від прийняття замовлених робіт та підписання відповідного акту.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, 10.07.2013 р. відповідачем згідно з приписами п. 2.3. Договору супровідним листом № 190 від 10.07.2013 р. було направлено на адресу позивача дублікати Акту приймання виконаних будівельних робіт за січень 2013 року на суму 61 500, 00 грн. та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт на суму 61 500, 00 грн.

Наведене підтверджується наявним в матеріалах справи описом вкладення у цінний лист та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 346.

Однак, позивачем означене поштове відправлення отримано не було та повернуто органом поштового зв'язку на адресу відповідача з відміткою «За закінченням терміну зберігання».

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом не підлягають задоволенню, проте як зустрічний позов слід задовольнити, з урахуванням наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно з ч. 4 ст. 853 ЦК України у разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Витрати на проведення експертизи несе підрядник, крім випадків, коли експертизою встановлена відсутність порушень договору підряду або причинного зв'язку між діями підрядника та виявленими недоліками. У цих випадках витрати на проведення експертизи несе сторона, яка вимагала її призначення, а якщо експертизу призначено за погодженням сторін, - обидві сторони порівну.

Відповідно ст. 852 ЦК України, якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором.

За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Як зазначалось вище, позивач звернувся до суду з позовом про повернення сплачених ним в якості попередньої оплати коштів, вказуючи на неналежне виконання відповідачем пусконалагоджувальних робіт.

Даючи оцінку вказаним вимогам, суд звертає увагу на те, що позивачем під час розгляду справи не доведено того, що спірні роботи за Договором були виконані відповідачем неналежним чином або не виконані взагалі.

Так, відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відсутність підписаного зі сторони позивача акту виконаних робіт або сама лише відмова від їх прийняття не може свідчити про невиконання або неналежне виконання робіт й має бути мотивованою.

Однак, позивач, вказуючи на невиконання відповідачем спірних робіт за Договором, не надає суду доказів того, що дійсно станом на момент закінчення визначеного Договором строку виконання пусконалагоджувальних робіт спірні ліфти залишались такими, що вказувало на непроведення відповідачем відповідних робіт.

При цьому, як вбачається з пояснень позивача, в подальшому він звертався до іншого підприємства та замовляв виконання аналогічних робіт, про що свідчить Договір № 13.11.59 від 14.11.2013 р., укладений з ТОВ «СП «Ліфтосервіс Дніпро», що унеможливлює наразі можливість оцінки стану спірних ліфтів на предмет їх працездатності з урахуванням виконання певних робіт саме відповідачем.

Разом з тим, залучення більш ніж через рік іншого підприємства до пусконалагоджувальних робіт не може також свідчити про те, що замовлені позивачем у відповідача роботи не було останнім виконані.

На переконання суду, позивач, маючи бажання заявити до відповідача претензії з приводу якості або обсягу виконаних робіт, перш ніж залучати інше підприємство до виконання аналогічних робіт, - мав провести фіксацію того, що відносно спірних ліфтів відповідачем жодних пусконалагоджувальних робіт у спірний період не проводилось.

З наведеного вбачається, що позивачем не доведено невиконання відповідачем за первісним позовом спірних робіт.

Відповідач направляв позивачу акт приймання виконаних будівельних робіт за січень 2013 року на суму 61 500, 00 грн. та Довідку про вартість виконаних будівельних робіт на суму 61 500, 00 грн., які позивач не отримав і вони за закінченням зберігання були повернуті відповідачу.

Надсилання вказаних документів в липні 2013 року саме по собі не свідчить про порушення відповідачем строків виконання робіт, а лише вказує на передачу відповідних документів зі спливом певного часу після закінчення такого строку.

Згідно з п. 2.3. Договору сторони визначили, що акт прийому-передачі виконаних робіт готує виконавець і передає для підписання замовнику два екземпляри акту. Замовник на протязі 3-х робочих днів перевіряє обґрунтованість акту та підписує його в частині фактично виконаних об'ємів робіт і один екземпляр підписаного акту передає виконавцю або надає вмотивовану письмову відмову від його підписання. У випадку, якщо протягом 3 робочих днів замовник не підписує акт, не повертає один екземпляр підписаного акту або не надає вмотивованої письмової відмови від його підписання, акт вважається визнаним замовником, а роботи виконаними в повному обсязі (п. 2.3. Договору).

Оскільки щодо вказаного Акту позивач не надав вмотивованої письмової відмови від підписання, його слід вважати визнаним замовником, а роботи виконаними в повному обсязі.

Таким чином, вимоги щодо стягнення сплачених позивачем відповідачу за первісним позовом коштів задоволенню не підлягають.

У свою чергу, що стосується вимог позивача за зустрічним позовом щодо стягнення недоплаченої вартості виконаних робіт та нарахованих 3 % річних і інфляційних втрат, суд визнає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Так, відповідач за зустрічним позовом не представив доказів оплати виконаних позивачем за зустрічним позовом робіт у повному обсязі, а отже борг, який існує в нього на час розгляду даного спору в суді має бути стягнутий в судовому порядку.

Також, згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Позивач за зустрічним позовом нарахував 18 081, 09 грн. інфляційних втрат та 2 105, 32 грн. 3% річних, розрахунок яких є вірним.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки суд встановив безпідставність вимог за первісним позовом та обґрунтованість зустрічних позовних вимог, первісний позов залишається без задоволення, проте як зустрічний позов суд задовольняє у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати щодо сплати судового збору покладаються на позивача за первісним позовом.

При цьому, позивачу за зустрічним позовом має бути повернуто зі спеціального фонду Державного бюджету України надміру сплачений ним судовий збір.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, ст. ст. 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні первісного позову відмовити.

2. Позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити.

3. Стягнути з Приватного підприємства «Укртехпром» (49050, місто Дніпропетровськ, проспект Гагаріна, будинок 115; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАЙСТЕРЛІФТ» (04073, місто Київ, провулок Куренівський, будинок 17, літера Ш; ) 30 750 (тридцять тисяч сімсот п'ятдесят) грн. 00 коп. основного боргу, 18 081 (вісімнадцять тисяч вісімдесят одну) грн. 09 коп. інфляційних втрат, 2 105 (дві тисячі сто п'ять) грн. 32 коп. 3% річних та 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «МАЙСТЕРЛІФТ» (04073, місто Київ, провулок Куренівський, будинок 17, літера Ш, ) зі спеціального фонду Державного бюджету України 160 (сто шістдесят) грн. 00 коп. судового збору, сплаченого на підставі платіжного доручення № 6192 від 27.10.2015 р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

5. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.12.2015 р.

Суддя В.С. Ломака