ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року Справа № 910/9142/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого-судді суддів:Демидової А.М., Воліка І.М. (доповідача), Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Завод будівельних конструкцій"
на рішеннявід 28.04.2015
господарського суду міста Києва
та на постанову від 18.08.2015
Київського апеляційного господарського суду
у справі№ 910/9142/14
господарського суду міста Києва
за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"
доПублічного акціонерного товариства "Завод будівельних конструкцій"
простягнення 1 516 663,53 грн.
В судове засідання прибули представники сторін:
позивачаСлічна С.І. (дов. від 01.10.2015 № 397);
відповідачаГригоренко О.С. (дов. від 16.09.2015 № б/н); Тинна Д.С. (дов. від 16.09.2015 № б/н);
ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року позивач - Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" (надалі - ПАТ "Банк "Київська Русь") звернулося до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Завод будівельних конструкцій" (надалі - ПАТ "Завод будівельних конструкцій", відповідач) про стягнення з відповідача 1110708,25 грн. заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом, 71250,00 грн. інфляційних втрат, 142750,14 грн. 3% річних, 10861,39 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 181093,75 грн. пені за порушення строків розрахунків, у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за Кредитним договором № 905-20/6-1 від 24.01.2006.

Справа розглядалась неодноразово.

За результатами нового розгляду, рішенням господарського суду міста Києва від 28.04.2014 (суддя Сівакова В.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2015 (колегія суддів: Пашкіна С.А. - головуючий, судді - Кропивна Л.В., Сітайло Л.Г.), позов задоволено частково; стягнуто з ПАТ "Завод будівельних конструкцій" 1110708,25 грн. заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом, 71250,00 грн. інфляційних втрат, 142750,14 грн. 3% річних; в іншій частині позову відмовлено; вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з постановленими судовими актами судів попередніх інстанцій, відповідач - ПАТ "Завод будівельних конструкцій" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2014 скасувати, і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами порушено норми процесуального та матеріального права, оскільки надано невірну юридичну оцінку усім обставинам справи, а також неправильно застосовані положення ст. ст. 256 - 264, 631, 599, 1054, 1048 Цивільного кодексу України, ст. 180 Господароського кодексу України, що є підставою для скасування оскаржуваних судових актів.

Позивач - ПАТ "Банк "Київська Русь" у відзиві на касаційну скаргу заперечив проти її доводів та просив залишити оскаржувані судові акти без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України, заслухавши представників сторін та перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами, 24.01.2006 між Акціонерним банком "Київська Русь" (правонаступником якого є ПАТ "Банк "Київська Русь") (Банк) та Закритим акціонерним товариством "Завод будівельних конструкцій" (назву якого змінено відповідно до Закону України "Про акціонерні товариства" на Публічне акціонерне товариство "Завод будівельних конструкцій") (Позичальник) укладений Кредитний договір № 905-20/6-1, за умовами якого (в редакції Договорів про внесення змін від 07.06.2007, від 22.11.2007, від 31.01.2008, від 07.07.2008 та від 21.11.2008) Банк відкриває Позичальнику відкличну кредитну лінію в розмірі 3780000,00 грн. строком з 24.01.2006 по 24.05.2010 зі сплатою з 01.12.2008 - 21 % відсоток річних; з 01.01.2009 - 23 % річних (до п. 2.1. Кредитного договору).

Згідно з пунктами 3.2., 3.3. Кредитного договору нарахування банком відсотків за користування кредитом починається з дати перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку по день повного його погашення на суму фактичного залишку заборгованості за кредитом. В розрахунку суми відсотків приймається 360 днів в році. Відсотки за користування кредитом нараховуються банком щомісячно за період включно з 26-го числа попереднього місяця по 25-е число поточного місяця та сплачуються позичальником щомісячно, до останнього робочого числа поточного місяця та одночасно з повним погашенням кредиту.

В забезпечення належного виконання Позичальником кредитних зобов'язань, 27.01.2006 між АБ "Київська Русь" (Іпотекодержатель) та ЗАТ "Завод будівельних конструкцій" (Іпотекодавець) укладений Іпотечний договір, за умовами якого Іпотекодавець передав Іпотекодержателю в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: майновий комплекс загальною площею 10394,30 кв. м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Якутська, 10.

Банком на виконання своїх кредитних зобов'язань перераховано Позичальнику (відповідачу) кредитні кошти у розмірі 4340000,00 грн., що підтверджується копіями меморіальних ордерів № 71 від 25.01.2006, № 5030 від 12.06.2007, № 6578 від 12.07.2007, № 4366 від 23.11.2007, № 8969 від 28.11.2007 та № 9034 від 31.01.2008.

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків виконував з порушенням умов Кредитного договору, у зв'язку з чим постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.10.2013 по справі № 5011-27/5037-2012, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 18.12.2013, з ПАТ "Завод будівельних конструкцій" на користь ПАТ "Банк "Київська Русь" стягнуто кредитну заборгованість у розмірі: 2375000,00 грн. - основна заборгованість за кредитом; 999727,79 грн. - заборгованість зі сплати відсотків за період з 01.06.2009 по 31.12.2011, 277 950,00 грн. - інфляційних нарахувань за період з 01.06.2010 по 31.03.2012; 145 077,27 грн. - 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 25.05.2010 по 12.04.2012 та 37416,78 грн. - пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 13.04.2011 по 12.04.2012 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки згідно Іпотечного договору від 27.01.2006.

На виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 14.10.2013, господарським судом міста Києва видано наказ від 30.10.2013 №5011-27/5037-2012, який було прийнято на примусове виконання Відділом ПВР управління ДВС ГУЮ у м. Києві та в ході якого реалізовано предмет іпотеки на прилюдних торгах, отримані від реалізації кошти перераховані на користь стягувача - ПАТ "Банк "Київська Русь", у зв'язку з чим 22.08.2014 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу господарського суду міста Києва № 5011-27/5037-2012 від 30.10.2013.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Кредитним договором № 905-20/6-1 від 24.01.2006, позивач, на підставі пунктів 3.4., 5.2.4. цього Договору, звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 1110708,25 грн. за період прострочення з 13.04.2012 по 14.04.2014, а також 71250,00 грн. інфляційних втрат, 142750,14 грн. 3% річних, 10861,39 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 181093,75 грн. пені за порушення строків розрахунків.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В силу приписів ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 5 ст. 261 Цивільного кодексу України визначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного або кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до частини 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, з урахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності, виходив з того, що позивач звертався до суду за захистом своїх порушених прав з позовом до відповідача про стягнення боргу за Кредитним договором, в тому числі відсотків за користування кредитом, шляхом зверення стягнення на предмет іпотеки в межах строку, передбаченого ст. 257 Цивільного кодексу України, що свідчить про переривання строку та початок його перебігу заново, а отже строк позовної давності у даній справі за вимогою про стягнення боргу за відсотками не сплив. За умовами пунктів 3.4., 5.2.3. Кредитного договору, якими врегульовано порядок нарахування відсоткової ставки за користування кредитом, сторонами погоджено нарахування відсотків у розмірі 23 % річних з 01.01.2009, та вказана відсоткова ставка діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, у зв'язку з чим позовна давність щодо стягнення процентів нарахованих за період з 13.04.2012 по 14.04.2014 на момент звернення з позовом до суду не сплинула, при цьому оскільки іншого розміру річної відсоткової ставки, ніж 23 % річних сторони не погоджували, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 1110708,25 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

За приписами ст. ст. 611, 612 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, і зокрема, сплата неустойки; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Положеннями ст. ст. 546, 547 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (549 ЦК України).

В пункті 8.1. Кредитного договору сторони погодили, що за несвоєчасну сплату кредитних коштів та відсотків за користування кредитною лінією, Позичальник сплачує пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення.

Згідно зі ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штраф, пеня) законом встановлена скорочена позовна давність в один рік.

З урахуванням вищенаведених правових положень, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем заявлено до стягнення пеню за несвоєчасне повернення кредиту за період прострочення з 13.04.2012 по 12.10.2012 у розмірі 181093,75 грн., та пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань зі сплати відсотків за користування кредитом за період прострочення з 01.05.2012 по 31.10.2012 у розмірі 10861,39 грн., при цьому позов подано до суду згідно штампа вхідної кореспонденції лише 14.05.2014, тобто поза межами строку позовної давності, передбаченого ст. 258 Цивільного кодексу України, тому позовна вимога про стягнення пені не підлягає задоволенню, у зв'язку із спливом строку позовної давності.

Відповідно до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому судом враховано, що до вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та сум процентів, передбачених цією статтею застосовується загальна позовна давність.

Отже, враховуючи факт прострочення відповідачем сплати відсотків за користування кредитом, суд дійшов висновку щодо правомірності нарахування позивачем за період з 13.04.2012 по 14.04.2014 інфляційних та 3 % річних, нарахування яких здійнено з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому задоволено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 71250,00 грн. та 3 % річних у розмірі 142750,14 грн.

Зважаючи на викладене, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо сплати відсотків за користування кредитом, тобто прострочення грошового зобов'язання тягне за собою обов'язок відповідача сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України; при цьому судами вірно застосовано положення ст. ст. 256, 257, частини 2 та 3 ст. 264, частини 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, з огляду чого позовні вимоги обгрунтовано задоволено частково.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги ПАТ "Завод будівельних конструкцій", оскільки її доводи зводяться до переоцінки доказів по справі, а судами попередніх інстанцій було повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для даної справи, їм надано належну правову оцінку та прийнято рішення і постанову з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави залишити їх без змін.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Завод будівельних конструкцій" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2015 у справі № 910/9142/14 залишити без змін.

Головуючий, суддя А.М. Демидова

Судді : І.М. Волік

С.Р. Шевчук