РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2015Справа №910/26939/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Калина"

До Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"

про визнання зобов'язання припиненим

Суддя Лиськов М.О.

Представники:

від позивача: Слічна С.І. (дов. № 17 від 01.10.2015)

від відповідача: Поклад А.О. (дов. № 396 від 01.10.2015)

В судовому засіданні 16.12.2015, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Калина" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" (далі-відповідач) про визнання боргового зобов'язання, яке виникло згідно кредитного договору № 85608-20/12-1 від 21.12.2012 та за договором № 9314-44.4 від 28.01.2014, припиненим, у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі, згідно ст. 606 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.10.2015 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 04.11.2015 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

18.11.2015 через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі. Суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання.

Розглянувши у судовому засіданні клопотання позивача про зупинення провадження у справі, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

В судових засіданнях 18.11.2015 та 25.11.2015 оголошувались перерви.

В судове засідання, призначене на 16.12.2015, з'явились представники сторін та надали пояснення по суті справи.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2012 між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "Калина" було укладено кредитний договір №85608-20/12-1, згідну умов якого ТОВ "Калина" отримало кредит у розмірі 2 000 000 грн. 28 жовтня 2013 було укладено додаткову угоду про внесення змін і доповнень до Кредитного договору №85608-20/12-1 від 21 грудня 2012, згідно умов якої кінцевий термін повернення кредити становить 21 грудня 2015. Станом на 31 липня 2015, залишок по кредитному договору №85608-20/12-1 від 21 грудня 2012 року становив - 791 180 грн. В забезпечення зобов'язань за кредитним договором №85608-20/12-1 від 21 грудня 2012 було укладено:

договір іпотеки від 22 грудня 2012, згідно умов якого передано в іпотеку нежитлову будівлю загальною площею 757,6 кв.м. та нежитлове приміщення загальною площею 679,4 кв.м.;

договір застави рухомого майна (обладнання) №85611-20/12-6 від 24 грудня 2012, згідно умов якого передано в заставу обладнання в кількості 34 одиниці та рухоме майно - ангар;

договір поруки №85612-20/12-5 від 21 грудня 2012 (поручитель ОСОБА_3);

договір поруки №85613-20/12-5 від 21 грудня 2012 (поручитель ОСОБА_4).

28 січня 2014 між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "Калина" було укладено договір №9314-44.4 про надання Овердрафту за поточним рахунком, згідну умов якого ТОВ "Калина" отримало кредит у розмірі 140 000 грн. 27 січня 2015 було укладено додаткову угоду про внесення змін і доповнень до Договору №9314-44.4 про надання Овердрафту за поточним рахунком від 28.01.2014, згідно умов якої кінцевий термін погашення заборгованості за Овердрафтом становить 26 січня 2016. Станом на 31 липня 2015, залишок по Договору №9314-44.4 про надання Овердрафту за поточним рахунком від 28 січня 2014 становив - 139 777,23грн. В забезпечення зобов'язань за Договором №9314-44.4 про надання Овердрафту за поточним рахунком від 28 січня 2014 було укладено:

- договір застави №9320-44.4 від 28 січня 2014, згідно умов якого передано в заставу обладнання;

- договір поруки від 27 січня 2015 (поручитель ОСОБА_3).

31 липня 2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Калина" та громадянином України ОСОБА_5 було укладено договір відступлення права вимоги, згідно умов якого ТОВ "Калина" набуло права вимоги за договором банківського рахунку від 10.03.2015 укладеного між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" на суму 931 000 грн.

На виконання вимог ч. 1 ст. 517 Цивільного кодексу України, 31 липня 2015 року між ТОВ "Калина" та ОСОБА_5 було підписано акт приймання-передавання до Договору відступлення права вимоги від 31 липня 2015, згідно з яким ОСОБА_5 передав, а ТОВ "Калина" прийняло усі документи, що засвідчують права, передані за договором відступлення права вимоги. За договором банківського рахунку від 10 березня 2015 року, ОСОБА_5 відкрито поточний банківський рахунок НОМЕР_1, на якому, станом на момент укладення договору відступлення права вимоги (31 липня 2015року), залишок грошових коштів становив 1 310 477,24 грн.

Листом №7165/16 від 07.082015, ПАТ "Банк "Київська Русь" повідомив ТОВ "Калина" про неможливість припинення зобов'язань сторін за кредитним договором від 21.12.2012 №85608-20/12-1 та договором про надання Овердрафту за поточним рахунком від 28.01.2014 №9314-44.4, в зв'язку з особливим правовим статусом банку (банк перебуває у стадії ліквідації) та помилковим та концептуально невірним тлумаченням положень статті 606 ЦК України. В зв'язку з чим, ТОВ "Калина змушене звернутися до суду з даною позовною заявою.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги за позовом не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами кредитного договором № 85608-20/12-1 від 21.12.2012 та договору овердрафту № 9314-44.4 від 28.01.2014, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою вони є кредитними договорами.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

У відповідності до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За приписами ст. 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 516 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 606 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 204 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання припиняється у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі.

Приписи ст. 606 ЦК України та ст. 204 ГК України встановлюють такий спосіб припинення цивільно-правового зобов'язання, що не залежить від волі сторін. Поєднання боржника і кредитора в одній особі має місце в разі, якщо до сторони, яка є боржником, переходить за певних обставин зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, та/або навпаки. Іншими словами, в силу об'єктивних обставин або певного правочину один із суб'єктів правовідношення зникає (або виходить із двосторонніх зобов'язальних правовідносин). При цьому до особи, що залишилась, переходять всі правомочності щодо взаємних зобов'язань, у зв'язку з чим власне і припиняється правовідношення.

Отже, щоб зобов'язання припинилось на підставі наведеної норми поєднанням двох сторін у одній особі, необхідно щоб у результаті такого поєднання лишилась лише одна особа. Поєднання боржника та кредитора може бути наслідком, зокрема, правонаступництва, причому як загального, так і у випадку ліквідації з правонаступництвом злиття, приєднання тощо.

Тож, між сторонами у справі існують взаємні зустрічні грошові зобов'язання на підставі кредитного договору, та договорів банківського вкладу, що не може свідчити про те, що відбулось поєднання боржника і кредитора в одній особі у зобов'язаннях як за кредитним договором так і за договором банківського вкладу, оскільки обидві сторони цього договору продовжують об'єктивно існувати із збереженням за ними всіх прав та обов'язків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 08.07.2015 у справі № 910/18148/14.

Разом з тим, судом встановлено, що постановою Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 190 було віднесено Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 2 ст. Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.03.2015 № 61 було розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 20.03.2015 по 19.06.2015 включно.

Так, відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Згідно пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, в свою чергу, вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Як передбачено ч. 1 та п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій та відмовлятися від виконання або розривати в порядку, встановленому законодавством України, будь-які договори (правочини) за участю банку, які є збитковими чи непотрібними для банку або виконання яких має негативний вплив на фінансовий стан банку.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15.06.2015 № 116 продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Банк "Київська Русь" до 19.07.2015 включно.

Постановою правління Національного банку України від 16.07.2015 № 460 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ "Банк "Київська Русь".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.07.2015 № 138 "Про початок ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію" вирішено розпочати ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" .

Призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" провідного спеціаліста з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможних банків ОСОБА_6 строком на 1 рік з 17.07.2015 по 16.07.2016 включно.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

23.07.2015 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в газеті "Голос України" розміщено відомості про відкликання ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію "Банк "Київська Русь".

Згідно з приписами ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи.

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Згідно ч. 3 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Таким чином, відступлення права вимоги за договором банківського вкладу в процесі ліквідації банку є порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема черговості задоволення вимог кредиторів банку, передбаченої ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову, а тому останній не підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст.49 ГПК України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 23.12.2015

Суддя М.О. Лиськов