ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2015 р.Справа № 916/3900/15

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань ОСОБА_1

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю № 674 від 10.09.2015р.

Від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю № 08-13/1866 від 25.06.2015р.

Від третіх осіб: не зявились.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія Одесаобленерго до Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання недійсним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство „Енергопостачальна компанія Одесаобленерго (далі по тексту ПАТ „Одесаобленерго) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення адміністративної колегії відповідача від 14.07.2015р. № 87-р/к, яким визнано факт вчинення позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з електропостачання, шляхом вчинення дій, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку, а також накладено на позивача за вчинене порушення штраф в сумі 68 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом невідповідністю оспорюваного рішення вимогам закону як такого, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи та без доведення обставин, які мають значення для справи.

Ухвалою від 21.09.2015р. господарським судом було порушено провадження по даній справі за вищезазначеним позовом ПАТ „Одесаобленерго та за клопотанням останнього залучено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача відповідно до ст. 27 ГПК України.

Одночасно із предявленням позову, публічне акціонерне товариство „Енергопостачальна компанія Одесаобленерго звернулось до суду із клопотанням в порядку ст.ст. 66, 67 ГПК України про зупинення дії рішення адміністративної колегії Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 14.07.2015р. № 87-р/к. В обґрунтування поданого клопотання позивач посилається на той факт, що у даному випадку оскарження вищезазначеного рішення відповідача в судовому порядку не призводить до автоматичного зупинення його виконання, в результаті чого, до моменту вирішення питання про дійсність даного акту, з метою недопущення порушень охоронюваних законом інтересів позивача та передчасного стягнення із нього грошових коштів за оспорюваним рішенням, існує необхідність вжиття заходів до забезпечення позову шляхом зупинення виконання рішення адміністративної колегії Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 14.07.2015р. № 87-р/к.

Розглянувши заяву публічного акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія Одесаобленерго про вжиття заходів до забезпечення позову, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 66, 67 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Позов забезпечується: зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Про забезпечення позову виноситься ухвала. Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Не допускається забезпечення позову у справах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони: проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення; надавати емітентом, реєстратором, зберігачем, депозитарієм реєстр власників іменних цінних паперів, інформацію про акціонерів або учасників господарського товариства для проведення загальних зборів товариства; участі (реєстрації для участі) або неучасті акціонерів або учасників у загальних зборах товариства, визначення правомочності загальних зборів акціонерів або учасників господарського товариства; здійснювати органами державної влади та/або органами місцевого самоврядування покладені на них згідно із законодавством повноваження. Господарський суд, який розглядає спір про право власності на акції (частки, паї) товариства, може винести ухвалу про забезпечення позову шляхом встановлення заборони на внесення змін до статуту цього товариства в частині зміни розміру статутного капіталу. Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами. Види забезпечення позову можуть використовуватися господарським судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, заборона вчиняти дії має стосуватися лише пакета акцій, безпосередньо пов'язаного з предметом спору. Не допускається забезпечення позову заходами, не передбаченими цим Кодексом.

У п.п. 3, 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову від 26 грудня 2011 року N 16 (з наступними змінами та доповненнями) зазначено наступне.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Так, істотною обставиною, яка зумовлює вжиття судом заходів до забезпечення позову, є наявність загрози невиконання або складнощів у виконанні рішення суду у випадку задоволення позову. Позов ПАТ „Одесаобленерго направлений на оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України, яке само по собі не носить характеру виконавчого документу, та є актом органу виконавчої влади, у звязку з чим, воно не може створювати загрозу невиконання рішення суду про його оскарження. Отже, в даному випадку, не існує обставин, які можуть свідчити про наявність загрози невиконання або ускладнення виконання рішення суду у випадку задоволення позову, у звязку з чим, у суду відсутні правові підстави для задоволення відповідного клопотання ПАТ „Одесаобленерго.

Більш того, згідно зі ст. 60 Закону України „Про захист економічної конкуренції заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено. Рішення Антимонопольного комітету України, адміністративної колегії Антимонопольного комітету України та державного уповноваженого Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду міста Києва. Рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарських судів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. Прийняття господарським судом до розгляду заяви про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України не зупиняє його виконання, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого: згідно з частиною першою статті 48 цього Закону, частиною першою статті 30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"; за результатами перевірки відповідно до частини п'ятої статті 57 цього Закону; за результатами перегляду відповідно до частини третьої статті 58 цього Закону, а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше. Незалежно від положень частини четвертої цієї статті, у разі наявності достатніх підстав, господарський суд може зупинити дію рішення органу Антимонопольного комітету України.

Оскільки в даному випадку до суду оскаржується рішення відповідача, яким визнано факт вчинення позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції, тобто рішення, прийнятого згідно з ч. 1 ст. 48 Закону України „Про захист економічної конкуренції, оскарження даного рішення до господарського суду само по собі зупиняє дію оскаржуваного рішення.

У звязку із викладеними обставинами, судом було відмовлено ПАТ „Одесаобленерго у задоволенні клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідач повністю заперечує проти позову, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість.

Треті особи письмових пояснень по суті заявлених вимог до суду не надали.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

22.10.2014р. до Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України надійшла скарга ОСОБА_5 з приводу зловживання з боку ПАТ „Одесаобленерго монопольним становищем на ринку послуг із електропостачання, яке укладається у безпідставному нарахуванні заявниці до сплати вартості недоврахованої електричної енергії в сумі 24 004,45 грн.

Крім того, 19.11.2014р. до Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України надійшла заява від ОСОБА_4 про порушення ПАТ „Одесаобленерго законодавства про захист економічної конкуренції, яке укладається у зловживанні монопольним становищем шляхом безпідставного нарахування заявниці до сплати вартості недоврахованої електричної енергії в сумі 107 117,81 грн.

За результатами розгляду заяв ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відповідно до розпорядження адміністративної колегії Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.12.2014р. № 229-рп/к, справа № 215-01/2014 було вирішено розпочати розгляд справи відносно ПАТ „Одесаобленерго за ознаками порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого ч. 1 ст. 13 Закону України „Про захист економічної конкуренції, яке кваліфікується за ч. 1 ст. 13 цього ж Закону у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з електропостачання, шляхом вчинення дій, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Про факт початку розгляду даної справи Одеське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України повідомило позивача супровідним листом від 25.12.2014р. № 01-03/4879.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України „Про Антимонопольний комітет України від 26 листопада 1993 року N 3659-XII (з наступними змінами та доповненнями; далі по тексту Закон України „Про Антимонопольний комітет України) Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. Основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині зокрема здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

В свою чергу, положеннями ст. 4 Закону України „Про захист економічної конкуренції від 11 січня 2001 року N 2210-III (з наступними змінами та доповненнями; далі по тексту Закон України „Про захист економічної конкуренції) передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб'єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України.

Відповідно до ст. 6 Закону України „Про Антимонопольний комітет України Антимонопольний комітет України, адміністративні колегії Антимонопольного комітету України, державні уповноважені Антимонопольного комітету України, адміністративні колегії територіальних відділень Антимонопольного комітету України є органами Антимонопольного комітету України.

Згідно зі ст.ст. 35, 37 Закону України „Про захист економічної конкуренції розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі. У разі виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі наслідків такого порушення, органи Антимонопольного комітету України приймають розпорядження про початок розгляду справи.

За результатами розгляду матеріалів справи № 215-01/2014, адміністративною колегією Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України було прийнято рішення № 87-рк від 14.07.2014р., згідно якого: визнано, що відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України „Про захист економічної конкуренції у 2014 році ПАТ „Одесаобленерго на ринку надання послуг з електропостачання на обєкти замовника (юридичним та фізичним особам), в територіальних межах Одеської області займає монопольне становище з часткою більше 35 відсотків; визнано дії ПАТ „Одесаобленерго у вигляді нарахування сум штрафів гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_5, які були розраховані з порушенням Методики, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п. 2 ст. 50 Закону України „Про захист економічної конкуренції, яке кваліфікується за ч. 1 ст. 13 цього ж Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з електропостачання, шляхом вчинення дій, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. За вчинене порушення на ПАТ „Одесаобленерго було накладено штраф в сумі 68 000 грн.

Відповідно до ст. 48 Закону України „Про захист економічної конкуренції за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України „Про захист економічної конкуренції рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Примірник оспорюваного рішення був надісланий на адресу ПАТ „Одесаобленерго разом із супровідним листом від 14.07.2015р. № 01-03/2132 та отриманий останнім 20.07.2015р., що підтверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення.

При цьому, положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 60 Закону України „Про захист економічної конкуренції передбачено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено. Рішення Антимонопольного комітету України, адміністративної колегії Антимонопольного комітету України та державного уповноваженого Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду міста Києва. Рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарських судів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 14.07.2015р. № 87-р/к, позивач в межах встановленого законом двохмісячного строку з моменту одержання оскаржуваного рішення, звернувся до суду із даним позовом.

При наданні правової оцінки оспорюваному рішенню Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, суд виходить із наступного.

Так, під час розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції Одеським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України перевірялись обставини, викладені у заявах гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо зловживання з боку позивача монопольним становищем на ринку.

Як визначено відповідачем в оскаржуваному рішенні, товаром є послуги з постачання електричної енергії на обєкти замовника, товарним ринком з надання послуг з постачання електричної енергії на обєкти замовника (фізичним та юридичним особам); територіальними межами ринку є територія Одеської області, а часовими межами ринку визначено 2014 рік.

Перелік постачальників електричної енергії, які здійснювали свою діяльність у визначених часових межах не території Одеської області, було визначено на підставі листа Одеського територіального представництва НКРЕ України від 20.10.2011р. № 30-15-31/481 щодо ліцензіатів, які отримали право на здійснення діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом і здійснювали цю діяльність на території Одеської області. У 2014 році загальний обсяг постачання електричної енергії за регульованим тарифом на території м. Одеси та Одеської області склав 5 596,703 млн. кВт/год, з яких: 5 493,066 млн. кВт/год належить ПАТ „Одесаобленерго.

Таким чином, ПАТ „Одесаобленерго займає монопольне становище на ринку здійснення діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом в межах м. Одеси та Одеської області.

За адресою: м. Одеса, вул. Трамвайна, 16, для розрахунків за спожиту електричну енергію в Південному РЕМ ПАТ „Одесаобленерго відкрито особовий рахунок № 9999/501041 на імя ОСОБА_4 10.10.2014р. представниками позивача було проведено перевірку дотримання ОСОБА_4 Правил користування електричною енергією для населення, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999р. № 1357, під час проведення якої було виявлене наступне порушення: самовільне підключення електропроводки до електричної мережі енергопостачальна з порушенням схеми обліку, установка комутаційного апарату з розриву вводу похованою електропроводкою у прихованому місці, яким підключається частина навантаження споживача поза приладом обліку, при включенні даного апарату електрична енергія споживається, приладом обліку не враховується. У звязку із виявленими порушеннями представниками позивача було складено акт про порушення № 031863 від 10.10.2014р., який було підписано споживачем ОСОБА_4 із зауваженнями стосовно заборони демонтувати стіну, оскільки виявлення точки розриву ввідного проводу та місця самовільного підключення необхідно було демонтувати частину оздоблювального матеріали. Після складання акту комунікаційний апарат, яким підключалась частина навантаження споживача поза приладом обліку, було відключено, дублюючий ввідний провід, який заживлював електроприлади, підключені поза приладом, було відключено, та ізольовано та опломбовано пломбою С15889532.

Під час розгляду матеріалів по акту про порушення ПКЕЕН № 031863 від 10.10.2014р. у присутності ОСОБА_4 комісією позивача було прийняте рішення, оформлене протоколом № 628 від 14.10.2014р., про проведення повторного обстеження електроустановки за адресою: м. Одеса, вул. Трамвайна, 16, на виконання якого 15.10.2014р. представниками ПАТ „Одесаобленерго був проведений повторний огляд електроустановки ОСОБА_4

21.10.2014р. на засіданні комісії ПАТ „Одесаобленерго із розгляду актів про порушення в присутності ОСОБА_4 було прийнято рішення, оформлене протоколом № 628/1, про нарахування останній вартості недоврахованої електричної енергії в сумі 107 117,81 грн.

19.11.2014р. до Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України надійшла заява від ОСОБА_4 про порушення ПАТ „Одесаобленерго законодавства про захист економічної конкуренції, яке укладається у зловживанні монопольним становищем шляхом безпідставного нарахування заявниці до сплати вартості недоврахованої електричної енергії в сумі 107 117,81 грн.

З метою перевірки відомостей заявника, відповідач звернувся до Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії в Одеській області для розяснення та висновків стосовно правомірності дій ПАТ „Одесаобленерго у правовідносинах із споживачем ОСОБА_4

Відповідно до листа Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії в Одеській області від 15.12.2014р. за № 11/6-1934 розрахунок кількості недоврахованої електричної енергії та її вартості згідно з протоколом № 628/1 від 21.10.2014р. електропостачальником виконано із порушенням, а саме: розрахунок збитків було здійснено за період з 11.10.2011р. по 10.10.2014р. (1096 днів), але згідно п. 3.3 б) Методики у даному випадку кількість днів у розрахунку повинна прийматись із дня набуття споживачем права власності на електроустановку чи права користування електроустановкою або із дня здійснення самовільного підключення, але не більше сумарної кількості днів за дванадцять календарних місяців, що передували дню виявлення порушення, та до дня усунення порушення. Дії енергопостачальника щодо нарахування суми збитків за актом про порушення від 10.10.2014р. № 031863 суперечать вимогам Методики.

Одеським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України зазначено, що за умови існування інших підприємств, які б надавали платні послуги з постачання електричної енергії за регульованим тарифом в територіальних межах Одеської області, коли б споживач не був позбавлений можливості вибору постачальника електричної енергії, тобто в умовах наявності конкурентного середовища, ПАТ „Одесаобленерго з метою недопущення матеріальних витрат ОСОБА_4 було б змушене здійснювати розрахунок штрафу без порушення Методики.

Таким чином, з огляду на наведене, відповідачем було визнано, що дії ПАТ „Одесаобленерго у вигляді нарахування ОСОБА_4 вартості недоврахованої електричної енергії в сумі 107 117,81 грн., яка розрахована з порушенням Методики, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п. 2 ст. 50 Закону України „Про захист економічної конкуренції, яке кваліфікується за ч. 1 ст. 13 цього Закону у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з електропостачання, шляхом вчинення дій, що можуть призвести до значної конкуренції на ринку.

В свою чергу, щодо передвіки доводів ОСОБА_5 відповідачем були зроблені наступні висновки.

Електропостачання помешкання за адресою: АДРЕСА_1, здійснюється на підставі особового рахунку № 0300/935045, оформленого на ОСОБА_6

Приблизно до 1999р. споживачі ПАТ „Одесаобленерго звертались до компанії з приводу узгодження перенесення лічильників електричної енергії з розподільчих міжповерхових щитів до квартир споживачів з метою їх збереження, оскільки у зазначений період збільшувались випадки крадіжок приладів обліку.

Заміна, встановлення та опломбування приладу обліку ОСОБА_5, встановленого за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 55, в розподільчий міжповерховий щит проводилась за рахунок електропостачальної організації.

05.07.2013р. представниками позивача було оформлено акт про порушення № 027026 від 05.07.2013р. у звязку із виявленням наступного порушення Правил користування електричною енергією з боку ОСОБА_5 (мовою документу): «При отключении нолей из-под эл. счетчика эл. энергия потребляется, эл. счетчиком не учитывается». Вказаний акт був підписаний трьома представниками ПАТ „Одесаобленерго, а споживач від підпису акту відмовилась.

За результатами розгляду акту про порушення № 027026 від 05.07.2013р. ПАТ „Одесаобленерго було прийняте рішення, оформлене протоколом № 1510 від 31.07.2014р., про нарахування ОСОБА_5 до сплати вартості недоврахованої електричної енергії в сумі 24 004,45 грн. Позивачем пояснення ОСОБА_5 відносно збільшення у період з 28.02.2014р. по 29.07.2014р. кількості спожитої електроенергії не враховувались, оскільки вартість недоврахованої електричної енергії визначалась за період з 06.07.2010р. по 05.07.2013р., тобто за 1096 днів.

При цьому, ПАТ „Одесаобленерго, як і у випадку із ОСОБА_4, не було враховано п. 3.3 б) Методики щодо тривалості терміну нарахування вартості недоврахованої електричної енергії, у звязку з чим Одеським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України було зроблено висновок про невідповідність суми нарахованих позивачем збитків вимогам Методики.

Відповідачем зазначено, що за умови існування інших підприємств, які б надавали платні послуги з постачання електричної енергії за регульованим тарифом в територіальних межах Одеської області, коли б споживач не був позбавлений можливості вибору постачальника електричної енергії, тобто в умовах наявності конкурентного середовища, ПАТ „Одесаобленерго з метою недопущення матеріальних витрат ОСОБА_5 було б змушене здійснювати розрахунок штрафу без порушення Методики.

Також було встановлено, що 05.11.2014р. на засіданні комісії ПАТ „Одесаобленерго по розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією для населення, на якому було прийняте рішення не здійснювати нарахування за актом про порушення № 027026 від 05.07.2013р., а акт списати в установленому порядку, оскільки 02.10.2014р. представниками Південного РЕМ ПАТ „Одесаобленерго спільно з представниками КП ЖКС „Чорноморський була проведена технічна перевірка приладів обліку електричної енергії, установлених за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 55, в результаті якої було виявлено порушення в схемі включення приладів обліку в тому числі у квартирі 48 в міжповерховому розподільчому щиті.

Оскільки відповідальність за технічний стан та експлуатацію електроустановок в міжповерховому розподільчому щиті в будинку за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 55 несе КП „ЖКС „Чорноморський, Одеським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України було зроблено висновок про неправомірність і безпідставність нарахування ОСОБА_5 будь-якої суми збитків.

З огляду на вказані обставини, відповідач визнав дії ПАТ „Одесаобленерго у вигляді нарахування сум штрафів гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_5, які були розраховані з порушенням Методики, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п. 2 ст. 50 Закону України „Про захист економічної конкуренції, яке кваліфікується за ч. 1 ст. 13 цього ж Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з електропостачання, шляхом вчинення дій, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Надаючи правову оцінку таким висновкам Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 12 Закону України „Про захист економічної конкуренції суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин. Монопольним (домінуючим) вважається становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції.

Таким чином, з огляду на встановлення факту постачання позивачем на території Одеської області електричної енергії за регульованим тарифом в обсязі 5 493,066 млн. кВт/год., що становить 98,14% від загального обсягу постачання 5 596,703 кВт./год, суд погоджується із висновком відповідача, що протягом 2014р. ПАТ „Одесаобленерго займало монопольне становище на ринку здійснення діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом в межах м. Одеси та Одеської області.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про електроенергетику енергопостачальники - учасники оптового ринку електричної енергії України, які купують електричну енергію на цьому ринку з метою її продажу та/або постачання споживачам або з метою її експорту та/або імпорту. Постачанням електричної енергії є господарська діяльність, пов'язана з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору. Споживачами енергії є суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

Згідно з положеннями п. 1 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. N 1357 (з наступними змінами та доповненнями; далі по тексту - ПКЕЕН) ці Правила регулюють відносини між громадянами (далі - споживачі електричної енергії) та енергопостачальниками. Правила обов'язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності.

Виходячи з положень п. 53 ПКЕЕН у разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. Один примірник акта вручається споживачу, другий залишається у енергопостачальника. Споживач має право внести до акта свої зауваження. У разі відмови споживача від підпису в акті робиться позначка про відмову. Акт вважається дійсним, якщо його підписали три представники енергопостачальника.

Акт про порушення цих Правил розглядається комісією з розгляду актів, що утворюється енергопостачальником і складається не менш як з трьох уповноважених представників енергопостачальника. Споживач має право бути присутнім на засіданні комісії з розгляду актів. Енергопостачальник повідомляє споживача не пізніше ніж за 20 календарних днів до дня засідання комісії про його час і дату. Акт про порушення цих Правил не розглядається у разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживача про час і дату засідання комісії.

Рішення комісії з розгляду актів оформляється протоколом, копія якого видається споживачу. У протоколі зазначається інформація про причетність споживача до порушення цих Правил. У разі причетності споживача до порушення цих Правил у протоколі зазначаються: відомості щодо обсягу та вартості необлікованої електричної енергії; розрахунок проведених нарахувань з посиланням на відповідні пункти цих Правил та затвердженої постановою НКРЕ від 4 травня 2006 р. N 562 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією.

У разі відмови споживача від сплати вартості необлікованої електричної енергії енергопостачальник звертається з позовом до суду та має право припинити постачання електричної енергії після прийняття судом рішення на користь енергопостачальника (крім випадку виявлення факту самовільного підключення). Якщо між споживачем і енергопостачальником не досягнуто згоди щодо користування електричною енергією, її оплати, збереження приладів обліку тощо, спірні питання вирішуються в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.3 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 4 травня 2006 р. N 562 (з наступними змінами та доповненнями; далі по тексту Методика) ця Методика встановлює порядок визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.96 N 28 (далі - ПКЕЕ), або Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.99 N 1357 (далі - ПКЕЕН). Методика застосовується постачальником електричної енергії за регульованим тарифом (електропередавальною організацією) (далі - енергопостачальник) при визначенні обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення правил користування електричною енергією та/або виявлення фактів крадіжки електричної енергії, самовільного підключення до об'єктів електроенергетики і споживання електричної енергії без приладів обліку.

Пунктами 3.1, 3.2 Методики визначено, що ця методика застосовується на підставі акта про порушення, складеного з урахуванням вимог ПКЕЕН, та в разі виявлення таких порушень ПКЕЕН: 1) пошкодження або відсутності на приладах обліку пломб з відбитками тавр про повірку приладів обліку (за умови наявності акта про збереження пломб, складеного в порядку, установленому ПКЕЕН, або іншого документа, який підтверджує факт пломбування приладів обліку, та за умови втручання споживача в роботу приладів обліку); 2) пошкодження або відсутності пломб з відбитками тавр електропередавальної організації або індикаторів, установлених у місцях, указаних в акті про збереження пломб, складеному в порядку, установленому ПКЕЕН, або в іншому документі, який підтверджує факт пломбування приладів обліку, установлення індикаторів та передачу на збереження приладів обліку електричної енергії, відповідних пломб та індикаторів; 3) пошкодження приладів обліку (розбите скло, пошкодження цілісності корпусу тощо), інших дій споживача, які призвели до зміни показів приладів обліку (фіксація індикатором впливу постійного (змінного) магнітного або електричного полів, використання фазозсувного трансформатора тощо (у разі підтвердження факту встановлення та передачі на збереження споживачу (власнику або наймачу об'єкта) приладів обліку, установлених пломб та індикаторів); 4) самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника або іншого споживача (власника мереж) без порушення схеми обліку; 5) самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника або іншого споживача (власника мереж) з порушенням схеми обліку; 6) самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електромережі, що не є власністю енергопостачальника; 7) використання "штучного нуля", що призвело до споживання необлікованої електричної енергії. Вартість необлікованої електричної енергії розраховується на підставі акта про порушення, який складається відповідно до передбаченої ПКЕЕН процедури.

Отже, чинним законодавством позивачу як постачальнику електричної енергії надано право на виявлення порушень закону з боку споживачів категорії населення, повязаних із споживанням електричної енергії, а також визначати розмір завданих такими порушеннями збитків. Виявлення таких порушень оформлюється актами про порушення, а визначення розміру завданих порушенням збитків здійснюється за рішенням електропостачальника відповідно до умов та положень Методики.

Положеннями ст. 1 Закону України „Про захист економічної конкуренції передбачено, що економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

В силу положень ст. 13 Закону України „Про захист економічної конкуренції зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається:

1) встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку;

2) застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб'єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об'єктивно виправданих на те причин;

3) обумовлення укладання угод прийняттям суб'єктом господарювання додаткових зобов'язань, які за своєю природою або згідно з торговими та іншими чесними звичаями у підприємницькій діяльності не стосуються предмета договору;

4) обмеження виробництва, ринків або технічного розвитку, що завдало чи може завдати шкоди іншим суб'єктам господарювання, покупцям, продавцям;

5) часткова або повна відмова від придбання або реалізації товару за відсутності альтернативних джерел реалізації чи придбання;

6) суттєве обмеження конкурентоспроможності інших суб'єктів господарювання на ринку без об'єктивно виправданих на те причин;

7) створення перешкод доступу на ринок (виходу з ринку) чи усунення з ринку продавців, покупців, інших суб'єктів господарювання.

Зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

У п.п. 14, 16, 17 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства від 26 грудня 2011 року N 15 (з наступними змінами та доповненнями) зазначено наступне. Для кваліфікації дій суб'єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, або як антиконкурентних узгоджених дій, або як недобросовісної конкуренції не є обов'язковим з'ясування настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків.

У розгляді справ зі спорів, пов'язаних із зловживанням монопольним становищем на ринку, господарським судам необхідно мати на увазі, що наведений у статті 29 ГК України перелік дій, що визнаються таким зловживанням, не можна вважати вичерпним. Згідно з приписом частини першої статті 41 ГК України законодавство, що регулює відносини, які виникають у зв'язку з недобросовісною конкуренцією, обмеженням та попередженням монополізму у господарській діяльності, складаються з цього Кодексу, закону про Антимонопольний комітет України, інших законодавчих актів. До таких законодавчих актів належить і Закон України "Про захист економічної конкуренції", який передбачає як кваліфікуючі ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку (частина перша статті 13), так і перелік відповідних дій чи бездіяльності (частина друга цієї статті).

У застосуванні відповідної статті Закону України "Про захист економічної конкуренції" господарським судам необхідно мати на увазі, що частина перша її містить кваліфікуючі ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем стосовно необмеженого кола випадків такого зловживання, а частина друга - перелік деяких з числа відповідних випадків, причому цей перелік не є вичерпним. Отже, сама лише відсутність у згаданому переліку вказівки про ті чи інші дії (бездіяльність) суб'єкта господарювання не є перешкодою для кваліфікації таких дій (бездіяльності) за ознаками частини першої даної статті.

Стаття 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" не містить положень стосовно мінімальної кількості фактів (подій), яка вважалася б достатньою для кваліфікації дій суб'єктів господарювання за ознаками зловживання монопольним (домінуючим) становищем. Отже, в принципі й одноразове відповідне порушення, належним чином встановлене й доведене, може бути підставою для здійснення такої кваліфікації.

Таким чином, суд зауважує, що жоден нормативний акт не містить вичерпного переліку дій субєктів господарювання, які можуть кваліфікуватись як зловживання монопольним становищем на ринку. При цьому, обставини та ознаки, достатні для кваліфікації такої поведінки субєкта монополіста, наведені у ч. 1 ст. 13 Закону України „Про захист економічної конкуренції, з огляду на приписи якої суд зазначає, що для кваліфікації дій субєкта господарювання як зловживання монопольним становищем на ринку потрібно встановити:

а) зайняття субєктом господарювання монопольного становища на ринку;

б) наявність певних дій субєкта господарювання або бездіяльності, повязаної із здійсненням діяльності у сфері, в якій цей субєкт займає монопольне становище;

в) наявність недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів у сфері, в якій субєкт займає монопольне становище;

г) причинно-наслідковий звязок між діями і реальними та/або потенційними наслідками антиконкурентних дій;

д) неможливість таких дій (бездіяльності) субєкта господарювання-монополіста за умови існування значної конкуренції на ринку.

В даному випадку, відповідачем та судом було встановлено, що ПАТ „Одесаобленерго протягом 2014р. займало монопольне становище на ринку здійснення діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом в межах м. Одеси та Одеської області.

При здійсненні господарської діяльності у сфері, в якій позивач займає монопольне становище, ним здійснювались певні дії у вигляді виявлення потенційних та реальних порушень ПКЕЕН, із оформленням актів та рішень про нарахування вартості недоврахованої електричної енергії за результатами їх розгляду.

Такі рішення первісно приймались із порушеннями законодавства, а саме приписів Методики, на користь ПАТ „Одесаобленерго та могли призвести до значного ущемлення інтересів осіб-споживачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у звязку із необґрунтованим завищенням розміру платежів,які вимагало сплатити ПАТ „Одесаобленерго, та їх безпідставним нарахуванням, у випадку невжиття споживачами заходів, направлених на недопущення порушення їх прав та погіршення їх матеріального становища.

Вірогідність настання для споживачів негативних наслідків у вигляді безпідставної сплати завищеного розміру збитків електропостачальника перебувала у прямій залежності від дій позивача, які були умисними, що підтверджує причинно-наслідковий звязок між діями монополіста та можливими негативними наслідками для споживачів.

За переконанням суду, у випадку існування значної конкуренції, метою якої є покращення якості та зменшення вартості товарів та послуг, на ринку постачання електричної енергії за регульованим тарифом на території м. Одеси та Одеської області, субєкти господарювання, що надавали б відповідні послуги споживачам, з метою більшої споживчої привабливості таких послуг прагнули б звести до мінімуму прояви неправомірних дій, що призводять до необґрунтованих витрат споживачів та створюють для них певні незручності.

Тобто, в даному випадку, суд, як і відповідач, доходить висновку, що дії ПАТ „Одесаобленерго у вигляді нарахування вартості недоврахованої електричної енергії гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_5, яка була розрахована з порушенням Методики, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з електропостачання, шляхом вчинення дій, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Більш того, суд вважає за необхідне навести хронологію дій позивача у спірних правовідносинах, що повязані із його неправомірними діями.

1. Щодо ОСОБА_5

ДатаЗміст дії
05.07.2013р.складено акт про порушення № 027026
31.07.2014р.рішення, оформлене протоколом № 1510, ухвалене за результатами розгляду акту про порушення № 027026 від 05.07.2013р, про нарахування до сплати вартості недовраховної електроенергії в сумі 24 004,45 грн.
22.10.2014р.надходження скарги ОСОБА_5 до Одеського обласного відділення Антимонопольного комітету України з приводу неправомірних дій ПАТ „Одесаобленерго
23.10.2014р.запит Одеського обласного відділення Антимонопольного комітету України до ПАТ „Одесаобленерго у звязку із надходженням заяви ОСОБА_5, оформлений листом від 23.10.2014р. № 01-04/4348 /т. 1, а.с. 121/
29.10.2014р. Отримання ПАТ „Одесаобленерго запиту Одеського обласного відділення Антимонопольного комітету України, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення під розписку /т. 1, а.с. 120/
05.11.2014р.рішення ПАТ „Одесаобленерго, оформлене протоколом від 05.11.2014р., яким вирішено не проводити нарахування за актом про порушення № 027026 від 05.07.2013р.

2. Щодо ОСОБА_4

ДатаЗміст дії
10.10.2014р.складено акт про порушення № 031863
21.10.2014р.рішення, оформлене протоколом № 628/1, ухвалене за результатами розгляду акту про порушення № 031863 від 10.10.2014р, про нарахування до сплати вартості недовраховної електроенергії в сумі 107 117,81 грн.
19.11.2014р.надходження заяви ОСОБА_4 до Одеського обласного відділення Антимонопольного комітету України з приводу неправомірних дій ПАТ „Одесаобленерго
20.11.2014р.запит Одеського обласного відділення Антимонопольного комітету України до ПАТ „Одесаобленерго у звязку із надходженням заяви ОСОБА_4, оформлений листом від 20 .11.2014р. № 01-03/4604 /т. 1, а.с. 171/.
24.11.2014р.Отримання ПАТ „Одесаобленерго запиту Одеського обласного відділення Антимонопольного комітету України, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення під розписку /т. 1, а.с. 170/
06.01.2015р.рішення ПАТ „Одесаобленерго, оформлене протоколом № 628/2 від 06.01.2015р., яким вирішено зменшити вартість недоврахованої електричної енергії, яка підлягає сплаті за рахунок ОСОБА_4, до суми 43 665,79 грн. /т.1, а.с. 82/.

Отже, в обох випадках, ПАТ „Одесаобленерго усувало наслідки своєї протиправної поведінки по відношенню до споживачів тільки після звернення останніх до Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України та направлення ним відповідних запитів на адресу позивача. За переконанням суду, наведене підтверджує факт зловживання позивачем власним монопольним становищем, оскільки ПАТ „Одесаобленерго усувало результати своєї антиконкурентної поведінки тільки після виявлення щодо неї інтересу з боку органу Антимонопольного комітету України.

Підсумовуючи вищевикладені обставини та положення закону, суд доходить до висновку, що ПАТ „Одесаобленерго дійсно вчинило дії, які є зловживання монопольним становищем на ринку, у вигляді нарахування сум штрафів гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_5, які були розраховані з порушенням Методики, що є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п. 2 ст. 50 Закону України „Про захист економічної конкуренції, яке кваліфікується за ч. 1 ст. 13 цього ж Закону.

Отже, в даному випадку відповідачем цілком правильно та достовірно встановлено і зясовано обставини справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, надано їм вірну юридичну оцінку та правильно застосовано норми матеріального права. Докази порушення відповідачем норм процесуального права матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 59 Закону України „Про захист економічної конкуренції підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином, матеріалами справи не встановлено порушень адміністративною колегією Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України чинного законодавства при прийнятті рішення від 14.07.2015р. № 87-р/к, у звязку з чим суд дійшов висновку, що відповідачем за первісним позовом у справі було надано належну оцінку обставинам справи та прийнято законне та обґрунтоване рішення про встановлення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та про притягнення позивача як порушника до визначеної законом відповідальності.

Приймаючи до уваги, що позивачем не було наведено суду жодних доказів та обставин, які відповідно до положень ст. 59 Закону України „Про захист економічної конкуренції є підставою для скасування рішень органів Антимонопольного комітету України, господарський суд доходить висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову ПАТ „Одесаобленерго.

Підсумовуючи наведені по тексту рішення обставини та висновки суду, відповідно до ст.ст. 1, 3, 6 Закону України „Про Антимонопольний комітет України від 26 листопада 1993 року N 3659-XII (з наступними змінами та доповненнями), ст.ст. 1, 4, 12, 13, 35, 37, 48, 50, 56, 59, 60 Закону України „Про захист економічної конкуренції від 11 січня 2001 року N 2210-III (з наступними змінами та доповненнями), п.п. 1, 53 Правила користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. N 1357 (з наступними змінами та доповненнями), п.п. 1.1, 1.3, 3.1, 3.2 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 4 травня 2006 р. N 562 (з наступними змінами та доповненнями) позов ПАТ „Одесаобленерго не підлягає задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України судом покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписано 25.12.2015р.

Суддя С.П. Желєзна