ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2015 р.Справа № 916/4666/15
За позовом: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

до відповідача: Управління Пенсійного Фонду України в Суворовському районі м. Одеси

про стягнення 11650,81грн.

Суддя Малярчук І.А.

В судових засіданнях приймали участь представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №01-36/82 від 09.09.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №5255/08 від 28.05.2015р.; ОСОБА_3, довіреність №2369/08 від 02.03.2015р., ОСОБА_4, довіреність №11277/07 від 15.12.2015р.

В засіданні 28.12.2015р. приймали участь представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №01-36/82 від 09.09.2015р.

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність №2369/08 від 02.03.2015р.

Суть спору: про стягнення з УПФУ в Суворовському районі м. Одеси на користь ДКВ ОМР 9318,51грн. заборгованості з орендної плати за грудень 2014р. січень 2015р., 2332,30грн. пені за період з 16.12.2014р. по 15.07.2015р.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги, надав письмові пояснення від 07.12.2015р. за вх.№30603/15, в їх обґрунтування зазначає, що 18.10.2004р. між Представництвом по управліню комунальною власністю ОМР, правонаступником якого є ДКВ ОМР, та УПФУ в Суворовському районі м. Одеси було укладено договір оренди нежитлового приміщення №50/82, за умовами якого позивач надав відповідачу у користування приміщення. Однак, відповідач зобовязання за договором оренди виконує неналежним чином, а саме, заборгував позивачу орендну плату за грудень 2014р. січень 2015р., на суму якої позивачем було нараховано пеню.

Відповідач проти позову заперечує, подав відзив на позов від 15.12.2015р. за вх.№31633/15, де вказує, що оскільки у п.5.2. договору суборенди №36 від 26.09.2005р., укладеному між УПФУ в Суворовському районі м. Одеси та АКБ „Імексбанк, передбачено, що суборендар банк сплачує орендну плату на рахунок орендодавця, тобто, позивача, у УПФУ в Суворовському районі м. Одеси відсутній обовязок щодо сплати орендної плати через невикористання орендованого майна, позаяк, нарахування у складі позовних вимог на суму заборгованості з орендної плати пені є неправомірним. Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до п.10 Постанови КМУ „Про ОСОБА_3 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу №786 від 04.10.1995р. розмір орендної плати за оренду нерухомого майна, зокрема, бюджетними організаціями, які утримуються за рахунок державного бюджету, державними та комунальними закладами охорони здоров`я, які утримуються за рахунок державного та місцевих бюджетів становить 1 гривню, а індексація річної орендної плати проводиться один раз на рік на підставі річних індексів інфляції у строки, визначені договором оренди.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, оцінивши пояснення представників сторін та їх правові позиції, суд встановив наступне:

18.10.2004р. між Представництвом по управлінню комунальною власністю ОМР, правонаступником якого є ДКВ ОМР, (орендодавець) та УПФУ в Суворовському районі м. Одеси (орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення №50/82, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення першого поверху, площею 586,7кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва,95, для розміщення організації. Строк дії договору оренди до 01.09.2005р. (п.п.1.1., 1.2. договору).

За орендоване приміщення орендар зобовязується сплачувати орендну плату відповідно до розрахунку, приведеного у додатку 1 до договору, що становить за перший після підписання договору оренди місяць 1,0грн. без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України. До орендної плати не входить плата за комунальні послуги, вартість експлуатаційних витрат та плата за користування земельною ділянкою. Орендар вносить орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності. (п.п.2.2., 2.3., 2.4. договору №50/82 від 18.10.2004р.).

За умовами п.5.2. договору №50/82 від 18.10.2004р. за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Додатковими погодженнями від 23.02.2005р., 19.09.2005р., від 31.08.2006р., від 10.08.2007р., від 16.04.2010р., від 04.08.2010р., від 10.10.2012р. та додатковими договорами №8 від 19.07.2013р., №9 від 04.09.2013р., №10 від 01.08.2014р. сторони узгоджували розміри місячної орендної плати від дати підписання додаткових погоджень, дійшли згоди про зміну назви орендодавця та продовжили строк дії договору оренди до 01.07.2016р. Також, згідно підписаного 01.08.2014р. сторонами до договору №50/82 від 18.10.2004р. додаткового погодження з 01.08.2014р. орендна плата за перший місяці після підписання додаткового погодження складала 3782,11грн.

На виконання умов договору №50/82 від 18.10.2004р. приміщення відповідачу було передано у користування за актом приймання-передачі від 18.10.2004р.

Крім того, в матеріалах справи наявні подані сторонами копії договору суборенди №36 від 26.09.2005р., відповідно до умов якого орендоване у позивача приміщення відповідач тимчасово передав у суборенду АКБ „Імексбанк, додаткову угоду до нього від 28.09.2012р., договір про розірвання договору суборенди від 27.01.2015р., акт приймання-передачі майна з суборенди від 27.01.2015р., які суд дослідив та встановив, що саме суборендар АКБ „Імексбанк згідно умов п.5.2. договору суборенди повинен був сплачувати та сплачував орендну плату за майно на рахунок ДКВ ОМР.

Так, згідно платіжного доручення №28 від 20.01.2015р. відповідач сплатив позивачу за оренду майна 1,20грн. за 2015рік. Однак, за розрахунком заборгованості, наданим позивачем, відповідач заборгував за договором оренди орендну плату за грудень 2014р. та 27 днів січня 2015р. на загальну суму 9318,51грн.

Позивачем відповідачу було надіслано вимогу №01-13/5803 від 01.09.2015р. про сплату заборгованості за договором оренди №50/82 від 18.10.2004р.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, подані сторонами докази та викладені ними правові позиції, суд вважає заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 9318,51грн. заборгованості з орендної плати за грудень 2014р. січень 2015р. неправомірними, такими, що невідповідають дійсними обставинам справи з огляду на наступні положення законодавства.

Згідно ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст.762 Цивільний кодекс України).

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст.774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Положення ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України передбачають, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014р. №280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообовязковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого Постановою Правління ПФУ №28-2 від 22.12.2014р. управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Отже, УПФУ в Суворовському районі м. Одеси є державним органом виконавчої влади та фінансується виключно з бюджету України.

За положеннями п.10 Постанови КМУ „Про ОСОБА_3 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу №786 від 04.10.1995р., розмір річної орендної плати за оренду нерухомого майна бюджетними організаціями, які утримуються за рахунок державного бюджету, державними та комунальними закладами охорони здоров'я, музеями, які утримуються за рахунок державного та місцевих бюджетів, державними та комунальними телерадіоорганізаціями, редакціями державних і комунальних періодичних видань та періодичних видань, заснованих об'єднаннями громадян, державними науково-дослідними установами, навчальними закладами, трудовими і журналістськими колективами, підприємствами зв'язку, що їх розповсюджують, Товариством Червоного Хреста України та його місцевими організаціями, асоціаціями органів місцевого самоврядування із всеукраїнським статусом, а також інвалідами з метою використання під гаражі для спеціальних засобів пересування становить 1 гривню. Індексація річної орендної плати проводиться один раз на рік на підставі річних індексів інфляції у строки, визначені договором оренди.

Звідси, розмір орендної плати для УПФУ в Суворовському районі м. Одеси не може перевищувати 1 грн., які були сплачені відповідачем 20.01.2015р.

Таким чином, наявні у справі докази не свідчать про існування заборгованості відповідача по орендній платі за договором №50/82 від 18.10.2004р. в сумі 9318,51грн. за грудень 2014р. січень 2015р., так як майно за погодженням ДКВ ОМР передано в суборенду та ним фактично користувався суборендар АКБ „Імексбанк, який після розірвання договору суборенди 27.01.2015р. повернув його з суборенди. Так, заборгованість з орендної плати позивачем нараховано до моменту повернення майна із суборенди, що вказує на фактичну спрямованість отримання погодженої сторонами договору оренди підвищення орендної плати за рахунок суборендаря за договором суборенди, за положеннями п.5.2. якого суборендар повинен сплачувати орендну плату саме на рахунок орендаря, тобто, ДКВ ОМР. При цьому, при виникненні боргу за АКБ "Імексбанк" та освідченості в цьому безпосередньо позивача, як і освідченості останнього про повернення з суборенди приміщень, позивач не вчинив дії у відношенні цієї заборгованості.

За викладених обставин, позов ДКВ ОМР є необгрунтованим з врахуванням того, що заборгованість по орендній платі виникла до моменту повернення приміщення із суборенди, за яку фактично і виник борг в сумі 9318,51грн., та оплата за цими взаємовідносинами проводилась АКБ "Імексбанк" протягом 2005-2014р.р. безпосередньо позивачу, що свідчить про прийняття останнім виконання зобов`язань саме банком. У зв`язку з цим, за умови знаходження АКБ "Імексбанк" 27.01.2015р. в процедурі ліквідації, заборгованість останнього за фактичне користування приміщенням відповідно до приписів п.10 Постанови КМУ №786 від 04.10.1995р. не може покладатись на УПФУ в Суворовському районі м. Одеси, з огляду на що суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги позивача до відповідача про стягнення 9318,51грн. заборгованості за орендну плату за грудень 2014р. січень 2015р.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 2332,30грн. пені за період з 16.12.2014р. по 15.07.2015р.

У відповідності до приписів ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобовязань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Пунктом 1 ст.547 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п.п.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи те, що судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги позивача про стягнення основного боргу, позовна вимога позивача про стягнення пені, яка є похідною від основного боргу, задоволенню судом не підлягає.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

Отже, суд відмовляє у задоволенні позову позивача про стягнення з відповідача 9318,51грн. заборгованості з орендної плати за грудень 2014р. січень 2015р., 2332,30грн. пені за період з 16.12.2014р. по 15.07.2015р.

Згідно ст.49 ГПК України судовий збір в сумі 1218грн. відноситься за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82- 85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 85 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 30 грудня 2015 р.

Суддя І.А. Малярчук