ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2015 р. Справа № 907/845/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Дубник О.П.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу відділу освіти Іршавської районної державної адміністрації

на рішення господарського суду Закарпатської області від 29.09.2015 р.

у справі № 907/845/15

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до відповідача: відділу освіти Іршавської районної державної адміністрації

про стягнення суми 13 498, 98 грн. заборгованості за договором про надання послуг з організації харчування учнів №31 від 21.02.2013 в т.ч. 8166,76 грн. - основний борг, 342, 33 грн. - 3% річних та 4989, 89 грн. - інфляційних нарахувань

За участю представників сторін:

від позивача: не зявились;

від відповідача: не зявились;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 29.09.2015 р. (суддя Н.М. Ващиліна) позов задоволено частково. Стягнуто з відділу освіти Іршавської районної державної адміністрації на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 суму 12 941, 06 грн. в т.ч. 8 166, 76 грн. заборгованості за надання послуги з організації дитячого харчування учнів Довжанської ЗОШ I-II ступенів, 233, 59 грн. 3% річних та

4 540,71 грн. інфляційних нарахувань, а також суму 1 751, 48 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем не виконано обовязку щодо оплати послуг в повному обсязі.

Відповідачем подано апеляційну скаргу на зазначене рішення суду, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що на даний момент виконавець (позивач у справі) не надав необхідних для розрахунку документів, передбачених договором, а тому, немає підстав для стягнення вартості послуг, 3% річних та інфляційних втрат.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 26.11.2015 р. (у складі колегії суддів: головуючого судді Матущака О.І., суддів Галушко Н.А., Юрченка Я.О.) розгляд справи відкладено на 17.12.2015 р.

Розпорядженням в. о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 17.12.2015р. у звязку з зайнятістю судді Галушко Н.А. у іншому судовому процесі, відпусткою судді Юрченка Я.О., у склад колегії для розгляду даної справи введено суддів Дубник О.П. та Мельник Г.І.

В судове засідання представники сторін повторно не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. А тому, суд вважає за можливе розгляд справи провести без їх участі за наявними в справі документами, враховуючи положення ст.75 ГПК України.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено апеляційним господарським судом, між відділом освіти Іршавської РДА (замовник-відповідач) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (постачальник-позивач) укладено договір №3 від 21.02.2013р., предметом якого є постачання кухонної продукції у вигляді перших, других, третіх страв, згідно розробленого меню відповідно до постанови КМУ від 21.11.2014р. №1591.

Відповідно до п. п. 1.2, 2.3, 6 вказаного договору, постачальник зобовязується своєчасно надавати послуги з організації гарячого харчування учнів у приміщеннях шкіл їдалень Лучківської ЗОШ I-II ступенів та Довжанської ЗОШ I-II ступенів, а замовник зобовязується забезпечити своєчасну оплату на умовах договору.

Замовник здійснює оплату на розрахункові рахунки постачальника за надання даних послуг згідно меню та на підставі рахунку та накладної по мірі надходження коштів з місцевого бюджету.

Договір діє до 31.12.2013р. і його дія може продовжуватись на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року в обсязі , що не перевищує 20% суми, встановленої в договорі, укладеному в попередньому році.

30.12.2013р. сторони уклали додаткову угоду, якою продовжили дію договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початок 2014р.

Як підтверджується матеріалами справи, зокрема зведеним меню, менювимогами, накладною №11 позивачем надано послуг по наданню гарячого харчування в лютому 2014р. на суму 8166,76 грн. Факт наданих послуг відповідачем не спростовано, оплати за такі не здійснено, що і стало підставою звернення до суду з позовом.

При прийнятті постанови судова колегія виходила з наступного.

Відповідно до ст. ст. 193, 265 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно ст. 901, 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з умов договору, строк для здійснення оплати ним не встановлено. При цьому, суд першої інстанції правомірно зазначив, що подана позивачем копія рахунку №11 від 05.03.2014р. не може служити належним доказом надання цього рахунку відповідачеві для оплати: у ньому відсутня відмітка службової особи відповідача про його одержання; не надано також суду доказів про його надіслання відповідачеві іншими особами, зокрема, органами звязку.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, виходячи з того, що зазначеним договором строк виконання зобовязання не встановлений, до правовідносин між сторонами необхідно застосовувати ч.2 ст.530 ЦК України.

Оскільки згаданою ст. 530 ЦК України не встановлена форма предявлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслати йому рахунки тощо.

Як встановлено місцевим господарським судом, позивач письмово звертався до відповідача 06.08.2014 р. із заявою, в якій фактично вимагав сплату боргу за харчування дітей в Довжанській ЗОШ I-II ступенів за лютий 2014 згідно договору №31 від 21.02.2013р.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 530 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що строк оплати настав 15.08.2014р. Таким чином, з 15.08.2014р. у відповідача виникло грошове зобовязання щодо сплати суми 8166,76грн. вартості послуг з організації дитячого харчування учнів Довжанської ЗОШ I-II ступенів у лютому 2014р.

Згідно ст. ст. 610, 611, 612, 625 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції про стягнення з відповідача 233,59 грн. 3% річних та 4540,71грн. інфляційних втрат за період з 15.08.2014р. по 28.07.2015р.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Закарпатської області від 29.09.2015 р. у справі

№ 907/845/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати в господарський суд Закарпатської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 22.12.2015 р.

ОСОБА_3 Матущак

Судді О.П. Дубник

ОСОБА_1