Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "23" грудня 2015 р. Справа № 906/1098/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Антонюк Н.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - керівник

від відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Селянського господарства "Великохайчанське"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Великохайчанське"

про визнання недійсним правочину та скасування прийнятих рішень загальних зборів співвласників майнових та земельних паїв, оформлених протоколом №1 від 21.08.2011

Позивач звернувся з позовом до суду про визнання недійсним правочину та скасування прийнятих рішень загальних зборів співвласників майнових та земельних паїв СГ "Великохайчанське", оформлених протоколом №1 від 21.08.2011.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на факт фальсифікації протоколу №1 від 21.08.2011, яким оформлено оскаржуване рішення загальних зборів співвласників майнових та земельних паїв СГ "Великохайчанське", внаслідок чого вважає рішення загальних зборів співвласників майнових та земельних паїв СГ "Великохайчанське" від 21.08.2011 фіктивними, а також на вчинення правочину під впливом обману.

Ухвалою господарського суду від 29.09.2015 провадження у даній справі було зупинено до набрання рішенням господарського суду Житомирської області від 19.08.2015 у справі №906/954/15 законної сили та повернення матеріалів справи №906/954/15 до господарського суду Житомирської області.

Ухвалою господарського суду від 16.12.2015 провадження у справі №906/954/15 поновлено та призначено засідання суду на 23.12.2015.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях, наданих до суду в попередніх судових засіданнях.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно і належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 208). 23.12.2015 до суду подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю в іншому судовому процесі.

Відповідно до п. п. 3.9.1 та 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.11р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відповідач у справі був належним чином повідомлений судом за адресою, вказаною у позовній заяві, про час та місце судового розгляду справи, а тому нез'явлення його або його представника не перешкоджає вирішенню спору.

У зв'язку з цим, відповідно до ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

У матеріалах справи знаходяться дві редакції протоколів №1 від 21.08.2011, яким оформлено рішення загальних зборів співвласників майнових та земельних паїв СГ "Великохайчанське" в с. В.Хайча (а.с.29-35, 36-42).

Загальними зборами співвласників майнових та земельних паїв СГ "Великохайчанське", оформлених протоколом №1 від 21.08.2011, було вирішено, зокрема, скасувати всі попередні рішення, прийняті СГ "Великохайчанське" за період з 2001 року по 21.08.2011 рік (п.1.1.); зобов'язати СГ "Великохайчанське" нарахувати всім співвласникам грошові кошти за оренду майна за період з 14.03.2001 по 14.03.2011 у сумі 141350,00грн, за період з 14.03.2011 по 21.03.2011 пропорційно розміру річної орендної плати (п.1.2.); а в разі неможливості виконати цей пункт договору, директору і засновнику СГ "Великохайчанське" ОСОБА_2, передати співвласникам на умовах дарування сільськогосподарську техніку, придбану в період з 2001 по 2011 роки на суму заборгованості орендної плати за майно, та тимчасово зареєструвати її на ТОВ "Великохайчанське" (п.1.3.); створити ТОВ "Великохайчанське" на базі майна співвласників СГ "Великохайчанське" (п.2.1.); обрати засновників ТОВ "Великохайчанське" (п.2.2.); директором ТОВ "Великохайчанське" призначити ОСОБА_3 (п.2.3.); списати майно співвласників, що прийшло у непридатний для використання стан на суму 435951,90грн (п.2.4.); у зв'язку зі списанням основних засобів провести дооцінку ліквідованого майна пайового фонду співвласників СГ "Великохайчанське" (п.2.5.); розірвати договори оренди та позики, укладені співвласниками із СГ "Великохайчанське" (п.2.6.); уповноваженій співвласниками особі - ОСОБА_4 укласти з ТОВ "Великохайчанське" договори оренди та позики майна (п.2.7.); у зв'язку з необхідністю тимчасового обліку ТЗ, всі передані співвласниками транспортні засоби у користування ТОВ "Великохайчанське", тимчасово зареєструвати за цим товариством (п.2.8.).

Розбіжність протоколів полягає у наявності в одному із текстів п. 1.3.

Сільськогосподарське господарство "Великохайчанське" (позивач) звернувся до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Великохайчанське" (відповідач) про визнання недійсним правочину та скасування прийнятих рішень загальних зборів співвласників майнових та земельних паїв СГ "Великохайчанське", оформлених протоколом №1 від 21.08.2011.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані учасниками судового процесу докази на підтвердження своїх вимог та заперечень за правилами ст.ст.4-7, 33 та 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову саме за безпідставністю матеріально-правових вимог, а не за спливом строку позовної давності для їх судового захисту (п.2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів"), враховуючи наступне.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням господарського суду Житомирської області від 19.08.2015 у справі №906/654/15 за позовом Селянського господарства "Великохайчанське" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Великохайчанське" про витребування майна з чужого незаконного володіння, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.11.2015, встановлено, що 21.08.2011 у селі ОСОБА_5 відбулись збори співвласників майнових та земельних паїв реформованого КСП "Мир", рішення яких оформлені протоколом №1, як загальні збори співвласників майнових та земельних паїв СГ "Великохайчанське", на яких, серед іншого, вирішено створити ТОВ "Великохайчанське" ( а.с. 29-35, 36-42).

Того ж дня, у селі ОСОБА_5 відбулись загальні збори засновників Товариства, рішення яких оформлені протоколом №1, на яких вирішено, зокрема, затвердити Статут останнього, розподілити статутний капітал між засновниками у рівних частках (а.с. 44).

23.08.2011 за реєстраційним №0000581 було зареєстровано ТОВ "Великохайчанське" як юридичну особу (), з основним видом економічної діяльності за класом 01.11 КВЕД 2010 - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, про що, зокрема, свідчить запис державного реєстратора на Статуті відповідача (а.с. 117-124).

При цьому, слід зазначити, що згідно ст.80 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Відповідно до ч.1 ст.87 ЦК України для створення юридичної особи її учасники (засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками), якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження.

Юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації (ч.4 ст.87 ЦК України).

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю "Великохайчанське" як юридична особа вважається створеною з 23.08.2011.

Відповідно до ч.1 ст.21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу (ч.3 ст.21 ГПК України). Тобто, відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовні вимоги позивача, та які притягуються до відповідальності.

При цьому, ч.1 ст.96 ЦК України визначено, що юридична особа самостійно відповідає з а с в о ї м и з о б о в 'я з а н н я м и.

Разом з тим, рішення, які є предметом спору у даній справі, прийняті 21.08.2011, тобто, ще до створення відповідача як юридичної особи.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю "Великохайчанське" не може бути притягнутий до відповідальності у межах заявлених позивачем позовних вимог.

Отже, позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Великохайчанське" є безпідставними і не підлягають задоволенню.

Крім того, варто зазначити, що згідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є д і я о с о б и, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин є таким юридичним фактом, який слугує належною правовою підставою виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов'язків. Такі права й обов'язки реалізуються в межах цивільного правовідношення і вони є відповідно його складовими елементами.

Правочин як юридичний факт є лише однією з підстав виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, передбачених законом. У системі таких юридичних фактів правочини посідають особливе місце, вирізняючись серед них своїми специфічними ознаками. Правочинам, на відміну від деяких інших підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (наприклад, юридичних та фактичних вчинків, заподіяння шкоди) притаманне правомірне вольове вчинення особою, яка має належний статус суб'єкта цивільного права, юридичних дій, спрямованих на свідоме створення конкретного цивільного правового результату для себе або інших осіб.

Правомірність правочину означає, що він не містить порушень відповідних вимог закону, загальних та спеціальних законодавчих заборон.

Суб'єктом правочину може бути будь-який с у б ' є к т ц и в і л ь н о г о п р а в а, який має достатню правоздатність та дієздатність.

Статтею 2 ЦК України визначено, що учасниками цивільних відносин є ф і з и ч н і о с о б и т а ю р и д и ч н і о с о б и (далі - о с о б и), а також держава Україна, ОСОБА_6 Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Вольова спрямованість правочину характеризує внутрішнє суб'єктивне бажання особи, що реалізується через відповідну об'єктивно виражену форму виявлення (складання заповіту, прийняття спадщини, складання довіреності, підписання договору тощо). У правочині зовнішнє волевиявлення має бути адекватним внутрішній волі особи. Воля особи має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку. Тому не можуть розглядатися як правочини ті фактичні дії (вчинки) особи, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому, правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону передбачені Параграфом 2 Глави 16 Розділу ІV Цивільного кодексу України.

Абзацом 2 пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.10.2008 №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" визначено, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є а к т а м и, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути:

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства;

- позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах;

- порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

Разом з тим, слід зазначити, що загальні збори співвласників майнових та земельних паїв СГ "Великохайчанське" не є особою (учасниками цивільних відносин) в розумінні ст.2 ЦК України, тому не вони не можуть бути суб'єктом правочину (відповідно до змісту ст.202 ЦК України).

Тобто, поняття правочину та рішення загальних зборів учасників за своєю правовою природою (як за предметною, так і суб'єктною складовою) різняться між собою, рівнозначно, як і підстави визнання їх недійсними, тобто, не є тотожними юридичними дефініціями.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 2 ст. 20 ГК України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_6 Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, необхідно відзначити, що за загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування к о н к р е т н о г о з а с о б у з а х и с т у, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов'язальних правовідносин. Тобто, потерпіла особа не звертається з усіма передбаченими вимогами до суду, а обирає саме т о й з а с і б з а х и с т у, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу.

Разом з тим, позивач при зверненні до суду предметом позову визначив - визнання недійсним правочину та скасування прийнятих рішень загальних зборів співвласників майнових та земельних паїв СГ "Великохайчанське", оформлених протоколом №1 від 21.08.2011. Водночас доказів на виконання вказаних протоколів позивач не надав.

Слід зауважити, що предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

Суд відзначає, що заявлені позовні вимоги не призводять до поновлення порушеного права позивача.

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст.33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Отже, враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, тому задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 29.12.15

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу

2, 3 - сторонам (рек. з повід.)