РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015Справа №910/25823/15

За позовом Державного підприємства «Національна енергетична система «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Південно-західна електроенергетична система»

до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком»

про стягнення 1587,54 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (представник за довіреністю);

від відповідача: ОСОБА_2 (представник за довіреністю);

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ДП «НЕК «Укренерго» звернулось до суду з позовом до ПАТ «Укртелеком» про стягнення штрафних санкцій в розмірі 1581,54 грн. за невиконання умов Договору №888311-294 від 09.06.2010 про взаємозєднання телекомунікаційної мережі оператора з телекомунікаційною мережею ВАТ «Укртелеком»

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем несвоєчасно було проведено розрахунки за надані послуги за жовтень 2014 року, листопад 2014 року та січень 2015 року, відповідно до укладеного між сторонами договору, внаслідок чого, за період прострочення платежів за згадані періоди, позивачем нараховано 320,10 грн. пені, 1214,25 грн. інфляційних втрат та 47,19 грн. 3% річних.

З наведених підстав позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вказав, що сума заборгованості за вказані місяці становила 6701,58 грн. та була сплачена відповідачем частинами 26.03.2015 та 14.04.2015.

Відповідач проти позову не заперечував, вказавши, що за вказані місяці дійсно існувала несплачена заборгованість за надані послуги в розмірі 6701,58 грн., більшу частину якої відповідач сплатив до предявлення претензії 26.03.2015 та остаточно розрахувався 14.04.2015. Вказав, що заборгованість виникла у звязку скрутним економічним становищем в країні, низькою платоспроможністю населення, внаслідок чого ПАТ «Укртелеком» невчасно отримує від населення наданих послуг звязку, що призводить до затримки в розрахунках з кредиторами відповідача.

На підставі викладеного просить зменшити розмір штрафних санкцій, предявлених позивачем до стягнення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 09.06.2010 між ВАТ «Укртелеком», правонаступником якого є ПАТ «Укртелеком» (Укртелеком) та Південно-західною електроенергетичною системою ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» (оператор) укладено договір №888311-294-153/2010 про взаємозєднання телекомунікаційної мережі оператора з телекомунікаційною мережею ВАТ «Укртелеком», предметом якого є технічні, організаційні та економічні умови взаємозєднання телекомунікаційної мережі оператора з телекомунікаційною мережею Укртелекому у точках взаємозєднання мереж , організованих для пропуску трафіку, а також порядок та умови розрахунків.

Пунктом 2.2.1 договору встановлено, що сторони мають право вимагати одна від одної своєчасної оплати робіт та послуг, що надаються за цим договором.

09.06.2010 сторони, у відповідності до умов договору, уклали Угоду про надання телекомунікаційних послуг до Договору, предметом якої є організаційні та економічні умови надання телекомунікаційних послуг за договором.

Умовами пунктів 3.13-3.15 Угоди сторони погодили до 10 числа кожного місяця надання одна одній актів здавання-приймання наданих послуг за зразковими формами. Підписані сторонами акти здавання-приймання наданих послуг є достатньою підставою для оплати рахунків за надані послуги. Якщо акти здавання-приймання наданих послуг не будуть підписані у строк, передбачений цим договором, то рахунки, сформовані Укртелекомом є достатньою підставою для сплати наданих послуг.

Оплата сторонами рахунків проводиться не пізніше останнього дня місяця, що настає після звітного періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема актів здавання-приймання наданих послуг за жовтень, листопад 2014 року та січень 2015 року у жовтні, листопаді 2014 року та у січні 2015 року позивачем було надано відповідачу послуги на суму 3825,65 грн., 3160,98 грн та 2781,25 грн. відповідно.

У відповідності до положень п.3.15 Угоди, сторонами було підписано протоколи проведення взаємних розрахунків за послуги, надані у вказані періоди.

Вказаними протоколами сторони відзначили, що після зарахування зустрічних вимог за надані послуги, Укртелеком сплачує позивачу у строк до кінця місяця, наступного за розрахунковим залишок заборгованості, зокрема за жовтень 2014 року 2741,62 грн., за листопад 2014 року 2118,13 грн., за січень 2015 року 1841,83 грн.

Разом з тим, як вбачається з пояснень представників сторін, вказану заборгованість відповідач сплатив 26.03.2015 ( у розмірі 2118,13 грн. та 2741,62 грн.) та 14.04.2015 (на суму 1841,83 грн.).

Вказане підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст.11, 509 ЦК України, зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Частиною 3 ст.549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до положень ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати робіт та послуг сторона-боржник повинна сплатити пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день затримки платежу, включаючи день оплати.

На підставі п.3.2 договору, позивачем нараховано відповідачу пеню за прострочення платежу: за жовтень 2014 року в розмірі 158,11 грн. за період з 01.12.2014 по 25.03.2015, за листопад 2014 року в розмірі 96,97 грн. за період з 01.01.2015 по 25.03.2015 та за січень 2015 року в розмірі 65.02 грн. за період з 01.03.2015 по 13.04.2015, всього - 320,10 грн.

Згідно з положеннями ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

У відповідності до положень ст..625 ЦК України, позивачем також нараховано відповідачу 1214,25 грн. інфляційних втрат та 47,19 грн 3% річних за ті ж періоди.

Перевіривши надані позивачем розрахунки, суд прийшов до висновку щодо відповідності вказаних розрахунків вимогам закону, положенням договору та їх арифметичну вірність.

За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем прострочення виконання ним своїх зобовязань за договором, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення на користь позивача вказаних штрафних санкцій.

Відповідно до положень ст..233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Нормами ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Посилання відповідача на неможливість здійснення розрахунків у звязку з невчасним розрахунком населення з надані телекомунікаційні послуги та необхідність у звязку з цим зменшення розміру штрафних санкцій судом відхиляються, оскільки розмір нарахованої пені у сумі 320,10 грн. не є надмірно великим у порівнянні з сумою заборгованості (6701,58 грн), на яку нараховувалась пеня. Крім того, відповідачем не надано доказів, що саме відсутність коштів у ПАТ «Укртелеком» у звязку з ненадходженням коштів за надані послуги населенню стало перешкодою для своєчасного розрахунку з позивачем за надані послуги на суму 6701,58 грн.

Згідно зі статтею 33 ГПК України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Щодо розподілу судового збору, суд зазначає таке.

Згідно п.п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», станом на 01.01.2015 мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218 грн.

Таким чином, за подання до суду цієї позовної заяви позивачем мав бути сплачений судовий збір в сумі 1218 грн.

З урахуванням положень ст. 49 ГПК України, витрати на сплату судового збору в сумі 1218 грн. покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, бульв. Т.Шевченка, 18; ідентифікаційний код 21560766) на користь Державного підприємства «Національна енергетична система «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25; ідентифікаційний код 00100227) 320 (триста двадцять) грн. 10 коп. пені, 1214 (одну тисячу двісті чотирнадцять) грн. 25 коп. інфляційних втрат, 47 (сорок сім) грн. 19 коп. 3% річних та 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. витрат на сплату судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Я.В. Маринченко