ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.12.15р. Справа № 904/508/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Місія-1", м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості за договором оренди приміщення

Суддя Петрова В.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, дов. від 15.06.15р.

від відповідача: ОСОБА_1, ФОП

ОСОБА_3, дов. від 03.03.15р.

СУТЬ СПОРУ:

У січні 2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Місія-1" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди приміщення у розмірі 86 600,34грн., в т.ч. ПДВ.

Позовні вимоги обгрунтовував неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди приміщення №502 від 21.05.2012р., укладеного між сторонами, в частині повного та своєчасного внесення орендної плати, експлуатаційних витрат та компенсації комунальних витрат.

20.02.2015р. позивач подав до суду клопотання про збільшення позовних вимог, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 93 577,19грн.

24.03.2015р. позивач подав до суду заяву за №29 від 18.03.2015р. про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача основний борг у розмірі 93 577,19грн., пеню у розмірі 3 049,29грн., індекс інфляції у розмірі 25 731,03грн. та 3% річних у розмірі 1 855,70грн. Отже даною заявою позивач частково змінив підставу позову.

Враховуючи, що 03.03.2015р. суд розпочав розгляд справи по суті (а.с.80), суд не прийняв до розгляду заяву позивача за №29 від 18.03.2015р. про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення з відповідача індексу інфляції у розмірі 25 731,03грн. та 3% річних у розмірі 1 855,70грн.

Відповідач позовні вимоги визнавав частково у розмірі 14 988,37грн., вважав, що саме ця заборгованість є фактичною та підтверджена документально. Відповідач стверджує, що позивач не виставляв йому рахунки на оплату, але між сторонами підписувались акти надання послуг. Однак, як зазначає відповідач, він не підписував акти надання послуг за листопад 2012р., липень - серпень 2014р., жовтень - листопад 2014р. Крім того, у жовтні та листопаді 2014р. відповідач не мав можливості використовувати орендоване приміщення, оскільки позивач позбавив його доступу до даного приміщення.

Ухвалою суду від 14.04.2015р. у справі було призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз, у зв"язку з чим зупинено провадження у справі.

13.11.2015р. від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшла справа №904/508/15 з висновком судово-економічної експертизи № 2045/2046-15 від 09.11.2015р.

Позивач у судових засіданнях проти висновку експерта заперечував, вважав, що до стягнення підлягає заборгованість у розмірі 93 577,19грн., оскільки відповідач користувався приміщенням у період, зазначений у позовній заяві.

Відповідач проти висновку експерта не заперечував, у зв"язку з чим позов визнав частково у розмірі 15 138,37грн.

У судових засіданнях оголошувались перерви згідно ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

16.12.2015р. по даній справі оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.05.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Місія-1" (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар) був укладений договір оренди приміщення №502, за умовами якого орендодавець зобов"язався передати орендарю у тимчасове платне користування приміщення №502, площею 157,00кв. м, на 5 поверсі будівлі Торгового центру "Приозерный", розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Боброва, 1.

Згідно п.1.2. договору орендар використовує приміщення виключно для організації та здійснення в ньому комерційної діяльності щодо перукарських послуг, манікюру, педикюру та косметологічних послуг (додаток №2 до договору).

За п.п.2.1., 2.2. договору приміщення передається орендодавцем орендарю в оренду на строк 2 роки 11 місяців, який обчислюється, починаючи з дати підписання сторонами договору.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що приміщення передається орендодавцем орендарю за актом приймання-передачі приміщення, підписаного уповноваженими представниками сторін.

Згідно п.5.12. договору орендар зобов"язаний повернути орендодавцю приміщення за актом приймання-передачі у стані, передбаченому п.10.2.1. договору.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами (п.9.1. договору).

Згідно ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2012р. позивач за актом прийому - передачі передав відповідачу об"єкт оренди (а.с.54).

Відповідно до ст.286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно п.3.1. договору розмір орендної плати складає:

- з 1-го по 12-й місяці строку оренди - 80,00грн., в т.ч. ПДВ, за 1 кв.м площі приміщення, що еквівалентно 10,00 дол. США за курсом НБУ на дату укладення договору;

- з 13-го місяця строку оренди та до закінчення строку оренди розмір орендної плати установлюється орендодавцем за узгодженням з орендарем на підставі результатів господарської діяльності останнього в орендованому приміщенні, але не може складати менше 80,00грн., в т.ч. ПДВ, за 1 кв.м площі приміщення, що еквівалентно 10,00 дол. США за курсом НБУ на дату укладення договору.

Відповідно до п.3.2. договору орендна плата включає в себе плату за користування приміщенням та земельний податок і не включає податки, мито та інші збори, які можуть бути введені у майбутньому. Орендодавець залишає за собою право у будь-який час вимагати від орендаря оплати введених у законодавчому порядку вказаних платежів, які орендар зобов"язаний сплатити.

Пунктом п.3.3. договору передбачено, що датою початку нарахування орендної плати є дата підписання акту приймання-передачі приміщення, який повинен бути підписаний не пізніше 60 календарних днів з моменту підписання договору. Орендна плата підлягає оплаті незалежно від результатів господарської діяльності орендаря та фактичного використання ним приміщення (п.3.4. договору).

За п.3.5. договору орендодавець зобов"язаний виставляти рахунки з орендної плати орендарю до 3-го числа кожного місяця за поточний місяць, в якому орендар буде користуватись приміщенням. Орендна плата, розрахована у відповідності до п.п.3.2., 3.3. договору, вноситься орендарем не пізніше 5 банківських днів з моменту отримання рахунку від орендодавця. Моментом отримання рахунку вважається дата отримання його під розпис уповноваженою особою орендаря. Прізвище, ім"я, по батькові та посаду уповноваженої особи орендаря орендар повідомляє орендодавцю у письмовому вигляді протягом 5 календарних днів з моменту підписання акту приймання-передачі приміщення. Датою оплати вважається дата, коли грошові кошти були зараховані на рахунок орендодавця або будь-який інший рахунок, про який орендодавець повідомляє орендаря у письмовій формі. У випадку, якщо оплата оренди повинна бути здійснена за період менше місяця, розрахунок орендної плати здійснюється пропорційно до кількості днів у місяці.

Відповідно до п.3.6. договору факт надання послуг оренди сторони фіксують двостороннім актом, в якому вказується сума орендної плати, сума неустойки (пеня, штраф) у випадку їх наявності.

Згідно п.3.8. договору комунальні платежі в орендну плату не входять та включають в себе компенсацію таких витрат орендодавця: освітлення та забезпечення електроенергією приміщення; опалення приміщення; забезпечення гарячою та холодною водою приміщення; кондиціонування; водовідведення. Розрахунок та оплата комунальних платежів здійснюється з моменту підписання акту приймання-передачі приміщення і до моменту його здачі за актом приймання-передачі приміщення згідно порядку розрахунку та оплати комунальних і експлуатаційних платежів (додаток №3), що є невід"ємною частиною договору.

Пунктом 3.9. договору передбачено, що експлуатаційні витрати в орендну плату не входять та включають в себе роботи з контролю технічного стану, підтримання у справному стані, налагодження і регулювання інженерних систем обладнання, підготовки до сезонної експлуатації та інше відповідно до порядку розрахунку і оплати комунальних та експлуатаційних платежів (додаток №3), що є невід"ємною частиною договору. Експлуатаційні витрати підлягають безумовній щорічній індексації, виходячи з офіційно встановленого індексу інфляції за календарний рік, наступний за поточним.

За п.3.10. договору орендодавець виставляє орендарю рахунки за комунальні витрати до 3-го числа кожного місяця за попередній місяць, в якому орендар буде користуватись приміщенням.

Згідно п.3.11. договору орендодавець виставляє орендарю рахунки за експлуатаційні витрати до 3-го числа кожного місяця за поточний місяць, в якому орендар буде користуватись приміщенням.

Пунктом 3.12. договору передбачено, що комунальні та експлуатаційні платежі оплачуються орендарем не пізніше 5 банківських днів з моменту отримання рахунку від орендодавця. Моментом отримання рахунку вважається дата отримання його під розписку уповноваженою особою орендаря.

Згідно п.3.13. договору акти, що підтверджують надання оренди, комунальних та експлуатаційних послуг, повертаються орендодавцю підписаними зі сторони орендаря не пізніше 10 банківських днів з моменту їх отримання.

За п.6.3.1. договору орендар зобов"язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендодавцю орендну плату, вносити платежі за комунальні послуги, плату за експлуатаційні послуги та інші платежі у відповідності до умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач зазначає, що за період користування орендованим приміщенням з листопада 2012р. по листопад 2014р. у відповідача виникла заборгованість з орендної плати, експлуатаційних витрат та компенсації комунальних витрат у розмірі 93 577,19грн.

Суд, враховуючи умови договору щодо початку нарахування орендної плати та порядку плати за договором, вважає, що вимога позивача про стягнення боргу у розмірі 93 577,19грн. підлягає частковому задоволенню на підставі наступного.

Як вбачається з умов договору, факт надання послуг оренди та визначення розміру комунальних і експлуатаційних послуг сторони фіксують двостороннім актом, який підписується уповноваженими особами.

Згідно п.3.5. та п.3.12. договору відповідач здійснює оплату за договором у строк 5 банківських днів з моменту отримання рахунку.

Оскільки ані позивач, ані відповідач не надали суду рахунки, які позивач пред"являв відповідачу для оплати, а останній їх частково сплачував, на підставі яких можна було б встановити загальну суму наданих послуг, суд визначив вартість наданих послуг на підставі відповідних актів надання послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, акти надання послуг за грудень 2012р., січень - грудень 2013р., січень 2014р. - червень 2014р., вересень 2014р. сторонами договору підписані. Акти надання послуг за листопад 2012р., липень - серпень 2014р., жовтень - листопад 2014р. сторонами не підписані, але відповідачем частково сплачені: за листопад 2012р. згідно виставленого позивачем рахунку №100/31.10.2012 від 31.10.2012р. на суму 19,99грн.; за липень 2014р. - у розмірі 12 000,00грн.; за серпень 2014р. - у розмірі 7 586,00грн.; за жовтень 2014р. - у розмірі 7 000,00грн., чим підтверджується факт користування орендованим приміщенням у зазначений позивачем період.

Щодо непідписаного та неоплаченого відповідачем акту надання послуг за листопад 2014р., то, оскільки відповідач не довів належними доказами факт повернення об"єкту оренди позивачу за актом приймання-передачі, як того вимагає п.10.2. договору, суд вважає, що акт надання послуг за листопад 2014р. підлягає до сплати. Крім того, із матеріалів справи вбачається (щоденні звіти, журнали записів клієнтів, письмові пояснення працівників салону краси), що відповідач здійснював свою підприємницьку діяльність в орендованому приміщенні у спірний період.

19.11.2014р. позивач надіслав відповідачу претензію за №129 від 18.11.2014р. про сплату заборгованості (а.с.55-57), однак відповідач відповіді не надав, вимогу не виконав.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач на підставі актів надання послуг повинен був сплатити орендну плату, експлуатаційні витрати та компенсацію комунальних витрат за період користування приміщенням з листопада 2012р. по листопад 2014р. у загальному розмірі 231 841,84грн.

Оскільки із матеріалів справи вбачається, що відповідач сплатив позивачу орендну плату, експлуатаційні витрати та компенсацію комунальних витрат у розмірі 173 954,92грн., заборгованість, яка підлягає до стягнення, складає 57 886,92грн.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання.

За ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Одним із видів неустойки є пеня, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

За ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п.8.1.1. договору орендар сплачує орендодавцю на підставі мотивованої вимоги за невиконання або неналежне виконання зобов"язань, передбачених п.6.3.1. договору, пеню у розмірі 1% від суми прострочених платежів за кожний день прострочки до тих пір, поки відповідне зобов"язання не буде виконано повністю.

Позивач, посилаючись на п.8.1.1. договору, просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 3 049,29грн.

Враховуючи, що відповідач не надав суду рахунки, на підставі яких, у визначений п.п.3.5., 3.12. договору строк, він повинен був сплатити орендну плату, експлуатаційні витрати та компенсацію комунальних витрат, суд не вбачає підстав для стягнення пені, оскільки неможливо встановити дату настання відповідальності.

Ухвалою суду від 14.04.2015р. у справі було призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз, у зв"язку з чим було зупинено провадження у справі.

13.11.2015р. від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшла справа №904/508/15 з висновком судово-економічної експертизи №2045/2046-15 від 09.11.2015р., в якому встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором оренди приміщення №502 від 21.05.2012р. згідно підписаних актів надання послуг складає 15 138,37грн.

Згідно ст.42 Господарського процесуального кодексу України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу. Відхилення господарським судом висновку судового експерта повинно бути мотивованим у рішенні.

Суд вважає за необхідне відхилити висновок судового експерта в частині досліджень вартості надання послуг, оскільки із наданих позивачем доказів після висновку експерта вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 57 886,92грн.

Оскільки як позивач, так і відповідач не надали суду документи, на підставі яких можна було б встановити розмір заборгованості, сума, яка підлягає сплаті за проведення судової експертизи, у розмірі 8 870,40грн. згідно ст.49 ГПК України покладається на сторони порівну.

У зв'язку із частковим задоволенням позову судовий збір за розгляд справи відповідно до ст.ст.44, 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Місія-1" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Боброва, 1, ) заборгованість у розмірі 57 886,92грн. (п"ятдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят шість грн. 92коп.), 1 157,74грн. (одна тисяча сто п"ятдесят сім грн. 74коп.) судового збору та 4 435,20грн. (чотири тисячі чотириста тридцять п"ять грн. 20коп.) за проведення судової експертизи.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.12.2015р.

Суддя ОСОБА_4