ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року Справа № 927/739/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Грейц К.В.,
суддів :Бакуліної С.В. (доповідач), Поляк О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиСільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина"
на постановувід 26.10.2015 Київського апеляційного господарського суду
у справі№ 927/739/15
господарського суду Чернігівської області
за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_4
доСільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина"
простягнення 621 204,60 грн
в судовому засіданні взяли участь представники :
від позивача: від відповідача:ОСОБА_5 (довіреність № 662 від 10.06.2015) Басюк С.А. (довіреність № 243 від 19.10.2015)

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Чернігівської області (суддя Кушнір І.В.) від 07.07.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Пономаренко Є.Ю., судді - Дідиченко М.А., Руденко М.А.) від 26.10.2015, у справі № 927/739/15 позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 338 400,00 грн основного боргу, 32 189,88 грн - 3 % річних, 245 092,66 грн інфляційних та 12 313,65 витрат по сплаті судового збору.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалені по справі судові акти та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.32, 35, 41, 43 ГПК України.

У відзиві на касаційну скаргу позивач повністю заперечує викладені в ній доводи.

Заслухавши пояснення по касаційній скарзі представника відповідача, який підтримав викладені в ній доводи, заперечення на касаційну скаргу представника позивача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 звернулася до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина" про стягнення 621 204,60 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), з яких: 338 400 грн - основна заборгованість, 32 466,20 грн - 3 % річних та 250 338, 40 грн - інфляційні втрати. Позовні вимоги вмотивовано посиланням на порушення відповідачем зобов'язань здійснити оплату за виконані за договором роботи.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суди правомірно виходили із такого.

Між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (Виконавець) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Батьківщина" (Замовник) 02.07.2012 укладено договір на виконання сільськогосподарських робіт по збиранню врожаю № 1.

Відповідно до п.1.1. договору Замовник надає та оплачує, а Виконавець виконує роботи по збиранню врожаю зернових культур (ячмінь, пшениця, соняшник, кукурудза на зерно, соя, рис) згідно умов даного Договору.

Згідно п.3.1. договору вартість збирання одного гектара зернових з пальним Замовника складає 300,00 грн.

Загальна сума Договору складає 750 000,00 гривень (п.3.2. договору).

Пунктом 3.5. договору передбачено, що кінцева оплата здійснюється у строк не більше 1-го дня після складання акта виконаних робіт.

На виконання умов договору позивачем було надано відповідачу послуги по збиранню врожаю на загальну суму 638 400 грн, що підтверджується актами передачі-приймання виконаних робіт, а саме: №1 від 20.07.2012 на суму 600 000,00 грн та №2 від 10.08.2012 на суму 38 400,00 грн.

Відповідач за отримані послуги розрахувався частково, сплативши позивачу лише 300 000 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Решта заборгованості (338 400,00 грн) відповідачем оплачена не була.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором в частині оплати послуг у повному обсязі, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина" 338 400 грн боргу.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки пунктом 3.5. договору встановлений строк виконання зобов'язання, то за актом №1 воно мало бути виконане відповідачем не пізніше 23.07.2012, а за актом №2 - не пізніше 13.08.2012.

Враховуючи вищевикладене, на момент звернення позивача з даним позовом до суду строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати робіт за договором настав.

Касаційна інстанція погоджується з висновком судів, що відповідачем зобов'язання з оплати виконаних позивачем робіт виконувались неналежним чином, оскільки відповідачем з порушенням строку, встановленого договором, було частково сплачено заборгованість в сумі 300 000 грн; заборгованість в сумі 338 400 грн відповідачем оплачена не була.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки судами встановлено факт наявності заявленого до стягнення боргу станом на день подачі позову до суду вірним є їх висновок про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 338 400 грн.

Також, окрім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення 3% річних в сумі 32 466,20 грн та інфляційні втрати в сумі 250 338, 40 грн.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, як і трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, як і трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

З урахуванням того, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання за договором, касаційна інстанція погоджується з висновком судів щодо часткового задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних в сумі 32 189,88 грн та інфляційних втрат в сумі 245 092, 66 грн, розрахунок яких перевірений судами та не суперечить чинному законодавству.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на те, що він заперечував факт укладення та підписання між ним та позивачем договору №1 на виконання сільськогосподарських робіт по збиранню врожаю зернових культур від 02.07.2012 у тій формі, що подана позивачем до суду, про існування якої, оскільки примірник такого договору у відповідача відсутній, він дізнався лише з позовної заяви.

Згідно ч.1 ст.41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

З матеріалів справи вбачається (а.с.66, 80), що до суду першої інстанції відповідач звертався лише з клопотанням про призначення у даній справі судової експертизи з метою встановлення обставин справжності підпису фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на цьому договорі, факт вчинення якого (підпису) судом встановлено достеменно, оскільки нею не заперечується (в суді апеляційної інстанції в судовому засіданні 26.10.2015 ОСОБА_4 підтвердила обставину підписання нею особисто договору та акту №1 і будь-яких доказів, що могли б спростувати підписання позивачем даних документів, до суду не надано).

Про встановлення справжності підпису ОСОБА_7 на цьому договорі з клопотанням до суду першої інстанції відповідач не звертався, вперше таке клопотання було викладене в апеляційній скарзі (а.с.124), проте будь-яких доказів підроблення підпису зазначеної особи в договорі скаржником не надано і матеріали справи не містять; відсутнє і обґрунтування щодо підстав незвернення з таким клопотанням до суду першої інстанції.

Що стосується клопотання призначити експертизу способом встановити справжність акта №1, то по-перше, клопотання сформульовано не коректно, оскільки з нього не вбачається в якій саме частині цей акт заперечується і про призначення якої саме експертизи йдеться (почеркознавчої, технічної тощо); по-друге, відповідач підтверджує, що акт його представником було підписано, але потім нібито "знищено", що не підтверджується ані посиланням на докази, ані логічними послідовними поясненнями. Так, відповідач стверджує, що після "знищення" акта №1 сторонами спору нібито було підписано акт №8, який ним до матеріалів справи не додавався, тоді як 26.11.2012 та 28.11.2012 ним була здійснена часткова оплата з посиланням на призначення платежу "оплата за послуги по збиранню зернових зг акту №1 від 20/07/12 р. без ПДВ" (а.с.12).

Отже, враховуючи наведене, підстави для призначення експертизи у даній справі були відсутні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного та рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарські суди в порядку статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України розглядаючи справу, розглянули всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази, вірно застосували норми матеріального та процесуального права, відтак їх висновки про задоволення позовних вимог є обґрунтованими та відповідають чинному законодавству.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи, в зв'язку з чим підстав для скасування прийнятих у справі рішень колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст.11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2015 у справі № 927/739/15 залишити без змін.

Головуючий-суддя К.Грейц

Судді С.Бакуліна

О.Поляк