ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2015 р.Справа № 922/6065/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Шевляковій К.М.

розглянувши справу

за позовом Заступника прокурора Харківської області, м. Харків в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна інспекція сільського господарства в Харківській області, м. Харків
до Дергачівської районної державної адміністрації, м. Дергачі (перший відповідач) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківпромснаб", м. Харків (другий відповідач)
про скасування розпорядження, визнання недійсним договору оренди та визнання відсутності права
за участю представників сторін:

прокурор - Тарасова С.С.

позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

3-ї особи - не з'явився

першого відповідача - не з'явився

другого відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року до господарського суду Харківської області з позовом до Дергачівської районної державної адміністрації, м. Дергачі (далі - перший відповідач), Харківської обласної державної адміністрації, м. Харків, Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківпромснаб", м. Харків (далі - другий відповідач) звернувся заступник прокурора Харківської області (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Харківської міської ради (далі - позивач). У позові прокурор просив суд:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Дергачівської райдержадміністрації від 28.10.2005 року №608;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Харківської обласної державної адміністрації від 14.03.2011 року №97 та від 01.08.2011 року №432;

- визнати недійсними договір оренди землі від 23.11.2005 року, площею 36,83 га, для розміщення кварталу котеджної житлової забудови, який укладено між Дергачівською районною державною адміністрацією та ТОВ Харківпромснаб () та додаткову угоду від 20.09.2011 року до договору оренди землі від 23.11.2005 року;

- визнати відсутність у ТОВ Харківпромснаб () права користування на земельну ділянку відповідно до договору оренди землі від 23.11.2005 року.

Ухвалою суду від 18.11.2015 року було порушено провадження у справі та її розгляд був призначений на 02.12.2015 року о 10:45 год. Цією ж ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було залучено - Державну інспекцію сільського господарства в Харківській області.

За клопотанням другого відповідача від 27.11.2015 року фіксування судового процесу здійснюється за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме КП "Діловодство спеціалізованого суду". Для архівного оригіналу звукозапису надано CD-R диск серійний номер СІСХ-09222.

Ухвалою суду від 02.12.2015 року розгляд справи був відкладений до 07.12.2015 року до 11:15 год.

Ухвалою суду від 07.12.2015 року було задоволено клопотання третьої особи, викладене у листі від 27.11.2015 року (а.с. 105) про розгляд справи без участі представника третьої особи у судових засіданнях.

Крім того, ухвалою суду від 07.12.2015 року була прийнята відмова прокурора від частини позовних вимог, а саме: до Харківської обласної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Харківської обласної державної адміністрації від 14.03.2011 року №97 та від 01.08.2011 року №432, та про визнання недійсною додаткової угоди від 20.09.2011 року до договору оренди землі від 23.11.2005 року. Провадження у справі в цій частині вимог було припинено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Розгляд справи в частині позовних вимог прокурора про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Дергачівської райдержадміністрації від 28.10.2005 року №608; визнання недійсним договору оренди землі від 23.11.2005 року, площею 36,83 га, для розміщення кварталу котеджної житлової забудови, який укладено між Дергачівської районної державною адміністрацією та ТОВ "Харківпромснаб" та визнання відсутності у ТОВ "Харківпромснаб" права користування на земельну ділянку, відповідно до договору оренди землі від 23.11.2005 року продовжений у загальному порядку.

Крім того, у позові прокурор просив суд вжити заходів до забезпечення позову та з цією метою накласти арешт на спірну земельну ділянку, заборонити ТОВ "Харківпромснаб" та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії з земельною ділянкою, у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини стосовно цієї земельної ділянки та заборонити державним реєстраторам реєстраційної служби ХМУЮ, управлінню Дергеокадастру у м. Харкові, Харківській міській раді та будь-яким іншим уповноваженим органам і особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки.

Ухвалою суду від 07.12.2015 року розгляд справи був відкладений до 16.12.2015 року до 11:30 год.

09.12.2015 року до суду від першого відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні у повному обсязі. Зокрема, вказує на те, що факт дійсності договору оренди землі не підлягає доказуванню, тому що цей факт був встановлений рішенням суду у господарській справі №922/3276/13, в якій Дергачівська районна державна адміністрація приймала участь та була відповідачем по справі. Також вказує на те, що розпорядженням голови Дергачівської районної державної адміністрації від 28.10.2005 року № 608 встановлено змінити цільове призначення земельної ділянки перевівши її із категорії земель сільськогосподарського призначення в категорію земель житлової та громадської забудови. За змістом п. 13 договору оренди землі від 23.11.2005 року цільове призначення земельних ділянок - для розміщення кварталу котеджної житлової забудови, категорія - землі підприємств іншої промисловості (код цільового використання 3.1.5.). Вказаний код 3.1.5. УКЦВЗ відповідає категорії земель промисловості, транспорту, зв'язку, оборони та іншого призначення. Отже, висновок прокуратури не відповідає фактичним обставинам, земельна ділянка не була віднесена до категорії земель житлової та громадської забудови. Також заперечував проти заяви прокурора про забезпечення позову.

Крім того, у відзиві перший відповідач просить суд проводити слухання по справі без участі представника першого відповідача, але з урахуванням його правової позиції. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи подання першим відповідачем відзиву на позовну заяву та те, що відповідно до ст. 22 ГПК України брати участь у судовому засіданні є правом сторони, а не обов'язком, те, що явка представника першого відповідача в судове засідання судом обов'язковою не визнавалась, вважає за можливе зазначене клопотання першого відповідача задовольнити.

15.12.2015 року до господарського суду другим відповідачем був поданий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні у повному обсязі. Зокрема, посилається на те, що дійсність договору оренди землі від 23.11.2005 року встановлена постановою ХАГС від 14.01.2013 року у справі №922/3276/13 та постановою ХАГС від 21.04.12015 року у справі №922/471/14, які набрали законної сили, є преюдиційним доказом та не повинна доводитись при розгляді цього позову. Також вказує на те, що спірним розпорядженням цільове використання спірної земельної ділянки було змінено з категорії "землі сільськогосподарського призначення" на категорію "землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення" та спірна земельна ділянка ніколи не належала та не належить до земель житлової та громадської забудови; спірне розпорядження вичерпало свою дію укладанням договору оренди землі від 23.11.2005 року та позовні вимоги про визнання його незаконним та скасування є такими, що не підлягають розгляду.

Наданий відзив та додані до нього документи, досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 16.12.2015 року представник другого відповідача заявив про неможливість розгляду даної справи, та заявив клопотання про направлення матеріалів справи №922/6065/15 до Харківського апеляційного господарського суду на підставі того, що другим відповідачем подана апеляційна скарга на ухвалу господарського суду від 07.12.2015 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши прокурора та представника позивача, які проти клопотання другого відповідача заперечували, відхиляє зазначене клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви. Згідно ст. 78 ГПК України, про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Як роз'яснено у п. п. 4.6, 4.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо у справі заявлено кілька позовних вимог і позивач відмовився від деяких з них, провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 80 ГПК припиняється у частині тих вимог, від яких було заявлено відмову (за умови, що судом не буде застосовано припис частини шостої статті 22 ГПК щодо неприйняття відмови від позовних вимог), а розгляд решти позовних вимог здійснюється в загальному порядку. Питання про припинення провадження у справі в частині позовних вимог, а так само про залишення позовних вимог у певній частині без розгляду господарський суд вирішує у резолютивній частині рішення, яке приймається по суті справи. Відповідні процесуальні дії суд може вчиняти й шляхом винесення відповідної ухвали як окремого процесуального документа, продовжуючи розгляд справи в іншій частині.

Як встановлено ст. 106 ГПК України, окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду, зокрема, про припинення провадження у справі.

Як свідчать дані, що містяться у програмі Діловодство спеціалізованого суду (ДСС), 14.12.2015 року за вих. № 06.01-11/ 004370/15 на адресу ХАГС, відповідно до ст. 91 Господарського процесуального кодексу України були надіслані матеріали оскарження ухвали по справі № 922/6065/15 на 37 арк., апеляційна скарга ТОВ "Харківпромснаб" (вих. № б/н від б/д (вх. № 2725 від 09.12.2015 року) з додатками, в тому числі поштові квитанції з описами вкладення цінних листів, квитанція про сплату судового збору, всього на 17 аркушах.

Враховуючи направлення до ХАГС матеріалів оскарження за апеляційною скаргою другого відповідача, суд відхиляє вказане клопотання другого відповідача.

Крім того, у судовому засіданні 16.12.2015 року представником другого відповідача суду було подане клопотання про залишення позову прокурора без розгляду. Клопотання обґрунтовано тим, що при подачі позову, прокурор невірно визначив орган держави за захистом охоронюваних прав та інтересів якого даний позов було подано та не обґрунтував нездійснення або неналежне здійснення покладених на цей орган повноважень. Надане клопотання досліджене судом та долучене до матеріалів справи.

Присутній у судовому прокурор проти клопотання заперечував.

Присутній у судовому засіданні представник позивача проти клопотання заперечував.

Суд, вислухавши прокурора та представників сторін, дослідивши клопотання та матеріали справи, відхиляє вказане клопотання, оскільки, враховуючи те, що Харківська міська рада, як орган місцевого самоврядування з часу приєднання спірної земельної ділянки до меж м. Харкова не вжила заходів до виконання повноважень щодо захисту інтересів держави шляхом звернення з відповідним позовом до суду, прокурор використав своє право на звернення із позовом до господарського суду Харківської області, відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Крім того, у судовому засіданні 16.12.2015 року представником другого відповідача суду була подана заява про застосування позовної давності. Заяву обґрунтовано тим, що ТОВ "Харківпромснаб" звернулося до Харківської міської ради з клопотанням про погодження меж спірної земельної ділянки та як наслідок, ХМР було прийняте рішення 6 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про погодження меж земельної ділянки, що межує з територією міста Харкова" від 06.04.2011 року № 240/11. Тобто, на думку другого відповідача, позивач - Харківська міська рада довідалась про начебто порушене право принаймні з 06.04.2011 року (рішення 6 сесії ХМР 6 скликання "Про погодження меж земельної ділянки, що межує з територією міста Харкова" від 06.04.2011 року за №240/11) та як наслідок строк позовної давності закінчився 06.04.2014 року.

Надана заява та додані до неї документи, досліджена судом та долучені до матеріалів справи.

Присутні у судовому засіданні прокурор та представник позивача проти заяви заперечували та вказували на те, що при розгляді клопотання ТОВ "Харкіпромснаб" про погодження меж земельної ділянки, міською радою не вивчалась відповідність спірного розпорядження діючому законодавству.

У судовому засіданні 16.12.2015 року прокурор підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Також підтримав заяву про забезпечення позову.

Присутні у судовому засіданні представники позивача підтримали позов прокурора та просили суд його задовольнити.

Присутні у судовому засіданні представники другого відповідача проти позову прокурора заперечували у повному обсязі та просили суд відмовити в його задоволенні. також заперечували проти заяви прокурора про забезпечення позову.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено доданими до матеріалів справи доказами, розпорядженням від 28 жовтня 2005 року № 608 Дергачівської районної державної адміністрації (перший відповідач) "Про передачу земельних ділянок в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Харківпромснаб" (а.с. 36) було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ "Харківпромснаб" (другий відповідач) для розміщення кварталу котеджної житлової забудови і об'єктів соцкультпобуту за рахунок земель запасу державної власності на території Черкасько-Лозівської сільської ради за межами населеного пункту, загальною площею 36,8373 га. Також зазначеним розпорядженням було змінено цільове призначення земельних ділянок шляхом переведення їх із категорії земель сільськогосподарського призначення в категорію земель житлової та громадської забудови. Передано другому відповідачу в оренду земельні ділянки загальною площею 36,8373 га на території Черкасько-Лозівської сільської ради за межами населеного пункту для розміщення кварталу котеджної житлової забудови строком на 25 років.

Згідно зі статтею 3 Земельного кодексу України (чинного на момент прийняття розпорядження від 28 жовтня 2005 року) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України (діючого на момент виникнення спірних правовідносин) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісового фонду; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно ст. 20 Земельного Кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Пунктом 12 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Як вбачається з оскаржуваного розпорядження прийнятого першим відповідачем, земельні ділянки щодо яких змінено цільове призначення, шляхом переведення їх із категорії земель сільськогосподарського призначення в категорію земель житлової та громадської забудови, знаходяться за межами населеного пункту.

Статтею 38 Земельного кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) було визначено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови (стаття 39 ЗК України).

Таким чином зміна цільового призначення земельних ділянок та переведення їх із категорії земель сільськогосподарського призначення в категорію земель житлової та громадської забудови суперечать нормам Земельного Кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття першим відповідачем оскаржуваного рішення).

Статтею 21 Земельного кодексу України (в редакції яка діяла на момент прийняття розпорядження) встановлені наслідки порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель та передбачено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Як роз'яснено у п. 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", для правильного вирішення земельних спорів особливе значення має дослідження судом правового статусу і приналежності спірної земельної ділянки, підстави надання такої ділянки та її цільове призначення, наявність порушення порядку зміни цільового призначення землі, тягне за собою наслідки ст. 21 Земельного кодексу України; порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою, зокрема, для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, а також визнання недійсним угод щодо відповідних земельних ділянок.

Судом встановлено, що 23 листопада 2005 року між Дергачівською районною державною адміністрацією (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківпромснаб" (орендар) було укладено договір оренди землі (далі по тексту - договір), який було зареєстровано у Харківський регіональній філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 23 листопада 2005 року № 17.

Відповідно до умов договору орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельні ділянки, які знаходяться на території Черкасько-Лозівської сільської ради за межами населеного пункту загальною площею 36,8373 га (далі по тексту - земельні ділянки). Строк оренди становив 25 років.

Також згідно п. п. 12,13 договору земельні ділянки передаються в оренду для розміщення кварталу котеджної житлової забудови. Цільове призначення земельних ділянок - для розміщення кварталу котеджної житлової забудови, категорія - землі підприємств іншої промисловості (код цільового використання 3.1.5).

Згідно прикінцевих положень договору невід'ємними частинами договору є зокрема розпорядження голови райдержадміністрації № 608 від 28 жовтня 2005 року.

Як зазначалось вище, розпорядженням від 28 жовтня 2005 року № 608 змінено цільове призначення земельних ділянок шляхом переведення їх із земель сільськогосподарського призначення в категорію земель житлової та громадської забудови. Втім, згідно п. 13 договору, цільове призначення земельних ділянок - для розміщення кварталу котеджної житлової забудови, категорія - землі підприємств іншої промисловості (код цільового використання 3.1.5) (а.с. 34).

Відповідно до Українського класифікатора цільового використання землі (УКЦВЗ) затвердженого листом Держкомзему України від 24 квітня 1998 року № 14-1-7/1205 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) код цільового використання землі 3.1.5. землі підприємств іншої промисловості, відноситься до - землі промисловості, транспорту, зв'язку, оборони та іншого призначення.

У свої чергу землі промисловості, транспорту, зв'язку, оборони та іншого є окремою категорією цільового призначення ( п. "ж" ч. 1 ст. 19 Земельного Кодексу України).

Отже, умови договору щодо використання земельних ділянок не відповідають розпорядженню від 28 жовтня 2005 року № 608, на підставі якого було здійснено передачу земельних ділянок в оренду.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до ст. 21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною, тощо.

Таким чином, зміна цільового призначення земельних ділянок відбулася з грубим порушенням вимог земельного законодавства та є підставою для визнання незаконним та скасування розпорядження Дергачівської райдержадміністрації.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання наявності або відсутності прав.

Статтею 152 Земельного Кодексу України визначено спосіб захисту прав на землю, зокрема ч. 3 названої статті визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 43 Закону України Про місцеві державні адміністрації встановлено, що розпорядження голови державної адміністрації, які суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Статтею 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 210 ЗК України визначено, що угоди, укладені з порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено обов'язок доказування кожною стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, враховуючи наведені норми діючого законодавства та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо заяви другого відповідача про застосування позовної давності у цьому спорі, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлено в три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор дізнався про порушення вимог чинного законодавства у жовтні 2015 року у ході проведення перевірки за зверненням Харківського міського голови до прокуратури Харківської області щодо порушення вимог законодавства під час відведення ТОВ "Харківпромснаб" земельної ділянки на території Черкасько-Лозівської сільської ради (нині на території м. Харкова).

Отже, початок перебігу позовної давності слід обраховувати з моменту, коли органи прокуратури дізнались про факт порушення вимог земельного законодавства.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 20.08.2013 року у справі № 3-18гс13 за заявою Фонду державного майна України про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 25.07.2012 року у справі № 6/17-4949-2011 за позовом прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах Фонду державного майна України та ВАТ Холдінгова компанія Краян до ТОВ Юг-Сервіс-06 та ПП Ліардон про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні заяви другого відповідача про застосування позовної давності.

Суд також відхиляє твердження другого відповідача про те, що вимога прокурора про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Дергачівської райдержадміністрації від 28.10.2005 року №608 є такою, що не підлягає розгляду, оскільки дане розпорядження вичерпало свою дію лише в частині укладення договору оренди землі, а не в частині зміни цільового призначення спірної земельної ділянки.

Розглянувши заяву прокурора про забезпечення позову, суд відмовляє в її задоволенні, оскільки прокурором суду не подано доказів того, що спірна земельна ділянка може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, а також доказів того, що відповідач дійсно має наміри і має можливість вчинити дії, та/або передбачені чинним законодавством правочини щодо відповідного майна, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Відсутні такі докази і у матеріалах справи.

Як розяснено у п. 10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення", результати розгляду господарським судом заяв (клопотань) учасників судового процесу повинні зазначатися в мотивувальній, а не в резолютивній частині рішення суду, прийнятого по суті справи, за винятком тих випадків, коли суд вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову (статті 67, 68 ГПК), відстрочку або розстрочку виконання рішення (стаття 121 ГПК).

Відповідно до ч. 7 статті 84 Господарського процесуального кодексу України, якщо у справі беруть участь кілька позивачів або відповідачів, у рішенні вказується, як вирішено спір щодо кожного з них, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідачів, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати по оплаті судового збору за заявою про забезпечення позову покладаються на прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради до Дергачівської районної державної адміністрації - задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Дергачівської районної державної адміністрації від 28 жовтня 2005 року № 608.

Стягнути з Дергачівської районної державної адміністрації (62300, Харківська область, Дергачівський район, м. Дергачі, м. Перемоги, 5-А, ) на користь Державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001)1218,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Позов Заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківпромснаб" - задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір оренди землі від 23 листопада 2005 року, площею 36,83 га для розміщення кварталу котеджної житлової забудови, який укладено між Дергачівської районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківпромснаб" (код ЄДРПОУ 2269406).

Визнати відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківпромснаб" () права користування на земельну ділянку відповідно до договору оренди землі від 23 листопада 2005 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківпромснаб" (61045, м. Харків, вул. О. Яроша, 18-А, ) на користь Державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 2436,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні заяви прокурора про забезпечення позову - відмовити.

Стягнути з Прокуратури Харківської області (61050, м. Харків, вул. Б. Хмельницького, 4) на користь Державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 609,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення, відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 21.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_6