ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" грудня 2015 р.Справа № 916/487/15-г

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь";

до відповідача: ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2;

про стягнення 73080,00грн.

Головуючий суддя Степанова Л.В.

Суддя Зайцев Ю.О.

Суддя Оборотова О.Ю.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_3С за довіреністю;

Від відповідача: ОСОБА_4П за довіреністю; ОСОБА_5 за довіреністю;

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2 про захист авторських прав та стягнення 73080,00грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.02.2015р. порушено провадження у справі № 916/487/15-г.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.03.2015 р. строк розгляду справи було продовжено до 20.04.2015р.

07.04.2015р. за вх.суду№9051/15 позивач звернувся до суду з клопотанням про призначення експертизи в якому позивач просить суд призначити по справі судову експертизу за експертною спеціальністю "Економічні дослідження у сфері інтелектуальної власності", проведення якої долучити Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру ГУМВС України в Одеській області.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.04.2015 р. по справі №916/487/15-г за клопотанням позивача було призначено судову експертизу, проведення якої доручено Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру ГУМВС України в Одеській області, а провадження у справі зупинено.

24.06.2015р. за вх.суду№ 16123/15 до господарського суду Одеської області надійшов висновок експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУМВС України в Одеській області №4п від 02.06.2015р. разом із супровідним листом №11/594-7185 від 03.06.2015р. та матеріалами справи № 916/487/15-г.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.07.2015 р. провадження у справі № 916/487/15-г було поновлено.

21.07.2015 р. у судовому засіданні представником позивача надано клопотання від 19.07.2015 р. у якому він погоджується з висновком експерта то просить долучити до матеріалів справи додаткові документи (вх.суду№18707/15).

Відповідач проти висновку експерта заперечує.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.07.2015 р. справу № 916/487/15-г було призначено до колегіального розгляду.

Розпорядженням керівника апарату суду від 27.07.2015 року №961 „Щодо призначення членів колегії справу №916/487/15-г було призначено до автоматичного розподілу для визначення складу колегії суду.

Згідно з автоматизованим розподілом справ, в порядку ст. 2-1 Господарського процесуального кодексу України, по справі № 916/487/15-г був визначений наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Степанова Л.В., суддя Зайцев Ю.О., суддя Мостепаненко Ю.І.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.07.2015 р. справу прийнято до колегіального розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя Степанова Л.В., суддя Зайцев Ю.О., суддя Мостепаненко Ю.І.

07.09.2015 р. від представника позивача до канцелярії господарського суду Одеської області надійшла заява про зменшення позовних вимог (вх.суду№ 2-4882/15) у якій позивач просить суд зменшити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" і стягнути з ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 суму компенсації в розмірі 12180,00грн.

Розпорядженням керівника апарату суду № 1314 від 07.09.2015 р. „Щодо автоматичної зміни складу колегії суддів, у звязку з перебуванням члена колегії судді - Мостепаненко Ю.І. з 10.08.2015 р. на тривалому лікарняному, справу № 916/487/15-г було призначено до повторного автоматичного розподілу.

Згідно з автоматизованим розподілом справ, в порядку ст. 2-1 Господарського процесуального кодексу України, справу № 916/487/15-г передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Степанова Л.В., суддя Зайцев Ю.О. суддя Щавинська Ю.М.

Розпорядженням керівника апарату суду № 1691 від 05.11.2015 р. „Щодо автоматичної зміни складу колегії суддів, у звязку з перебуванням члена колегії судді Щавинської Ю.М. з 03.11.2015 р. на лікарняному, справу № 916/487/15-г було призначено до повторного автоматичного розподілу.

Згідно з автоматизованим розподілом справ, в порядку ст. 2-1 Господарського процесуального кодексу України, справу № 916/487/15-г передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Степанова Л.В., суддя Зайцев Ю.О. суддя Оборотова О.Ю.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.11.2015р. справу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Степанова Л.В., суддя Зайцев Ю.О. суддя Оборотова О.Ю. та призначено до розгляду на 24.11.2015р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.11.2015р. розгляд справи було відкладено на 10.12.2015р.

Судове засідання по справі № 916/487/15-г призначене на 10.12.2015р. о 12:45, не відбулося у зв'язку перебуванні судді Оборотової О.Ю. на лікарняному.

У звязку із виходом судді Оборотової О.Ю. з лікарняного, ухвалою господарського суду Одеської області від 15.12.2015р. справу призначено до розгляду на 22.12.2015р.

Позивач на позовних вимогах з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог наполягає.

Відповідач проти позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін суд встановив:

Як зазначає позивач в травні 2014р. ТОВ "Маша і Мєдвєдь" стало відомо, що в магазині "Book shop" за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 17, фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 незаконно розповсюджуються дитячі блокноти з зображенням частини аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "Маша і Мєдвєдь", а саме зображенням персонажу "Маша", який є обєктом інтелектуальної власності, що в свою чергу, є незаконним, суперечить чинному законодавству про авторське право та суміжні права, порушує виключні авторські права субєкта авторського права - Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь".

На підтвердження доводів, викладених у позовній заяві, позивач, крім іншого, посилається на чек від 27.05.2014р. згідно з яким було придбано "Блокнот "Маша і Мєдвєдь".

Факт продажу контрафактного товару підтверджується відео фіксацією від 27.05.2014р. в магазині "Book shop" за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 17.

08.12.2014р. ТОВ "Маша і Мєдвєдь" відповідачу було направлено лист щодо припинення порушення авторського права та мирового врегулювання спору, який був отриманий відповідачем 12.09.2014р., що підтверджується накладною курєрського сервісу "АЯ" №493291 (копія міститься в матеріалах справи), однак, як зазначає позивач, даний лист відповідачем було проігноровано.

В своєму позові позивач зауважує, що вина відповідача полягає в тому, що він не звертався до позивача ані за офіційною інформацією про поставлений товар, ані за дозволом реалізувати наявний у відповідача контрафактний товар, а просто ввів свідомо та умисно вказаний товар в цивільний обіг.

Водночас, позивач зазначає, що йому не відомо про час початку продажу контрафактної продукції, тому що такі відомості можуть бути отримані з бухгалтерських документів відповідача.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача суму компенсації за порушення акторських прав у розмірі 12180,00грн.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що товарний чек від 27.05.2014р. не може вважатися документом, оскільки не дає можливості встановити де та ким він був виданий. Крім того відповідач стверджує, що ним використовуються чеки які мають інший вигляд ніж наданий позивачем до позовної заяви.

Відповідач зазначає, що лист про припинення порушення, який був надісланий відповідачу не містить попередження про факт порушення , а одразу містить вимогу про виплату компенсації з посиланням на те, що відмова потягне за собою подачу позовної заяви до суду та збільшення розміру компенсації.

Дослідивши матеріли справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як встановлено судом, Товариством з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог про стягнення з відповідача суми компенсації у розмірі 12180,00грн., з урахуванням наданих позивачем пояснень, у звязку із порушенням останнім виключних авторських прав позивача на частину аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь" персонаж "Маша".

При цьому, предметом доведення по справі про стягнення компенсації за порушення авторського права, про що зазначено також у п. 29 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", є, по-перше, належність позивачу авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, по-друге, додержання відповідачем вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами.

Суд зазначає, що тягар доказування покладається на сторін наступним чином: позивач має довести наявність у нього авторського права, яке на його думку порушено, а відповідач, в свою чергу, має довести правомірність використання ним обєкту авторського права.

Оцінюючи належність Товариству з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" авторського права на частину аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь", а саме персонажу "Маша", суд зазначає наступне.

Статтею 435 Цивільного кодексу України встановлено, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Згідно до статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору, а також виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, відтворення творів; здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер.

За приписами частини першої статті 31 Закону України "Про авторське право і суміжні права" автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія "Анимаккорд" (Замовник) та ОСОБА_6 (Автор-виконавець) укладено авторський договір замовлення № ОК-2/2008 відповідно до п. 1.1 якого Автор-виконавець зобовязався створити і передати Замовнику сценарій 8 серій дитячого серіалу "Маша и Медведь" в строк до 23.09.2008 р., а Замовник зобовязався прийняти його та оплатити.

23.09.2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія "Анимаккорд" та ОСОБА_6 було підписано акт здачі-приймання робіт відповідно до якого Автор-виконавець створив та передав Замовнику сценарій восьми серій дитячого телевізійного серіалу "Маша і Мєдвєдь".

Згідно з п. 1.3 вказаного акту Автор-виконавець передав виключне право на сценарій восьми серій дитячого телевізійного серіалу "Маша і Мєдвєдь" (мовою оригіналу: "Первая встреча", "Весело-весело встретим Новый год", "До весны не будить", "Ловись рыбка", "ОСОБА_3 пришла", "Позвони мне, позвони", "С волками жить", "Следы невиданных зверей") в повному обємі Замовнику.

В подальшому, на підставі службового завдання від 12.05.2008р. №1/МиМ-С1 Товариством з обмеженою відповідальністю Студія "Анимаккорд" було доручено режисеру-постановнику ОСОБА_7, а останнім створено авторським трудом творчого колективу аудіовізуальний анімаційний твір серію анімаційного серіалу „Маша и Медведь під робочою назвою „Первая встреча, про що свідчить акт приймання фільму від 06.01.2009 р.

08.06.2010р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія "Анимаккорд" (Правовласник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маша і Медвєдь" (Набувач) було укладено договір №010601-МиМ про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (серіал "Маша и Медведь") (надалі договір № 010601-МиМ від 08.06.2010р.), за умовами якого Правовласник передав Набувачу виключне право на аудіовізуальний твір (8 серій) серіал "Маша и Медведь", а Набувач зобовязався сплатити Правовласнику обумовлену Договором винагороду.

Згідно з п. 1.3 договору №010601-МиМ від 08.06.2010р. Правовласник гарантував, що він є власником виключного права на аудіовізуальний твір.

Відповідно до п. 1.4 договору №010601-МиМ від 08.06.2010р. виключне право на аудіовізуальний твір передається правовласником набувачу в повному об'ємі для використання його будь-яким способом і в будь-якій формі.

Пунктом 2 додатку №1 до договору від 08.06.2010р. №010601-МиМ передбачено, що одночасно з передачею права на аудіовізуальний твір Правовласник передає Набувачу в повному обсязі виключні права на всі юридично значущі охоронювані елементи аудіовізуального твору (включаючи, але не обмежуючись, назвою аудіовізуального твору та його окремих серій, графічним зображенням, мальованими зображеннями персонажів аудіовізуального твору, їх іменами, текстом), незалежно від того, чи названі елементи безпосередньо в додатках до договору № 010601-МиМ.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Стаття 8 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлює, що об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, в тому числі аудіовізуальні твори.

За змістом ст. 9 Закону України "Про авторське право і суміжні права" - частина твору, яка може використовуватись самостійно, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

Водночас, постановою Вищого господарського суду України від 18.11.2014 р. у справі № 916/1802/14 встановлено, що персонажі аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу Маша і Мєдвєдь та зображення цих персонажів є частинами аудіовізуального твору, які можуть використовуватися самостійно, а тому й розглядатися як твори.

Враховуючи зазначене, оскільки персонаж аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша и Мєдвєдь" "Маша" є частиною вказаного аудіовізуального твору та може використовуватися самостійно, останній розглядається судом як твір.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 09.06.2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія "Анимаккорд" (Ліцензіат) та громадянином ОСОБА_6 (Ліцензіар) було укладено ліцензійний договір № ЛД-1/2008 про надання права використання творів образотворчого мистецтва (виключна ліцензія) (надалі договір № ЛД-1/2008 від 09.06.2008 р.), відповідно якого Ліцензіар має виключні права на використання створених одноособовою творчою працею ліцензіара оригінальних малюнків персонажів, що пропонуються до виробництва анімаційного аудіовізуального твору, під назвою "Маша" і "Медведь", а ліцензіат зацікавлений у використанні зображень Творів та бажає придбати на умовах даного Договору право на використання Творів.

Пунктом 1.1 договору №ЛД-1/2008 від 09.06.2008р. встановлено, що ліцензіар надає ліцензіату на термін дії Договору за оплачувану ліцензіатом винагороду право використання творів у встановлених Договором межах, на умовах виключної ліцензії, тобто без збереження за ліцензіаром права видачі ліцензій на використання творів способами, передбаченими Договором, іншим особам.

Згідно з п. 2.1 договору № ЛД-1/2008 від 09.06.2008 р. право використання творів способами, передбаченими Договором, надаються ліцензіаром ліцензіату на території всіх країн світу, на термін з дати укладення Договору до 09.06.2019 р. включно.

Відповідно до п. 2.2 договору № ЛД-1/2008 від 09.06.2008 р. ліцензіар надає ліцензіату право використовувати твори як разом, так і окремо способами, встановленими договором.

Пунктами 2.5-2.7 договору № ЛД-1/2008 від 09.06.2008 р. передбачено право ліцензіата видавати субліцензії без попередньої згоди ліцензіара, реєструвати твори або їх частини, назви та персонажів як торговельні марки (пункти).

Згідно з п. 2.10 договору № ЛД-1/2008 від 09.06.2008 р. якщо треті особи порушують виключне право ліцензіара, та таке порушення буде зачіпати права ліцензіата, то названі особи зобов'язуються разом захищати свої права. Відмова ліцензіара від захисту своїх прав, як і його бездіяльність не є перешкодою для самостійного вжиття ліцензіатом доречних заходів захисту його прав в передбаченому законом порядку.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши умови договорів, суд доходить висновку про наявність у позивача виключних майнових авторських прав на аудіовізуальний твір мультиплікаційний серіал "Маша и Мєдвєдь" та на його складові частини, в тому числі і на персонаж "Маша", а отже і наявність права захищати свої права, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом.

Статтею 443 Цивільного кодексу України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 440 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 15 Закону майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Частиною другою статті 32 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право, зокрема, подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Право суб'єкта авторського права, передбачене пунктом "г" частини першої статті 52 Закону України "Про авторські та суміжні права", подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій, як альтернативні способи захисту своїх прав відповідають праву суду, передбаченому пунктом "г" частини другої цієї ж статті винести рішення про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

У пункті 51 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", зокрема зазначено, що у вирішенні відповідних спорів господарським судам слід мати на увазі таке. Компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації.

В обґрунтування розміру компенсації позивач зазначає, що відповідач свідомо та умисно виставив контрафактний товар на продаж, не звернувшись при цьому до позивача ні за офіційною інформацією про поставлений товар, ні за дозволом на його реалізацію. При цьому, відповідач зобовязаний при прийманні товару до реалізації перевіряти останній на предмет відповідності вимогам чинного законодавства України. На думку позивача, дійсним наміром відповідача було отримати прибуток незаконним шляхом, через багаторазове порушення виключних прав позивача. При цьому, позивач зазначає, що відновлення попереднього стану до факту порушення прав позивача є неможливим з огляду на наявні факти продажу відповідачем контрафактних товарів, та фактичну неможливість інформування кожного з покупців, про факти придбання ними саме контрафактного товару та відповідну неможливість відповідачу вилучити у покупців придбані контрафактні товари з метою їх знищення.

Крім того, позивач наголошує на понесених ним збитках у вигляді неотримання суми ліцензійного платежу від виробника контрафактного товару.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.04.2015р. по справі №916/487/15-г за клопотанням позивача було призначено судову експертизу, проведення якої доручено Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру ГУМВС України в Одеській області та на вирішення експерта поставлено наступне питання: - який розмір доходу (упущеної вигоди) Товариство з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" - правовласник обєкта інтелектуальної власності могло би реально отримати за звичайних обставин, за надання ліцензії ФОП ОСОБА_8 на використання твору (зображення персонажу "Маша") у спосіб розповсюдження блокнотів?

24.06.2015 р. до господарського суду Одеської області надійшов висновок експерта з матеріалами справи від 03.06.2015 р. № 11/594-7185 (вх.суду№16123/15) у якому експерт у звязку з відсутністю документів, які підтверджують обєм продажу та виробництва (дрібносерійне виробництво чи великосерійне виробництво продаж) надає 2 варіанти розміру доходу (упущеної вигоди) який ТОВ "Маша і Мєдвєдь" могло би реально отримати за звичайних обставин, за надання ліцензії ФОП ОСОБА_8 на використання товару (зображення персонажу "Маша") у спосіб розповсюдження поліграфічної продукції:

- поліграфічних товарів (блокнотів) при дрібносерійному виробництві (до 100 виробів), продажі 100000,00 російських руб. (34484,00грн. за офіційним курсом НБУ станом на 27.05.2014 р.), а при великосерійному (більше 100 виробів) 450000+12-13% російських руб. (155178,00грн. за офіційним курсом НБУ станом на 27.05.2014 р.).

Як зазначає позивач представниками позивача було зафіксовано випадок порушення авторського права та продажу контрафактного товару. В підтвердження чого позивачем надана в матеріали справи копія товарного чеку від 27.05.2014р. (оригінал чеку було оглянуто в судовому засіданні) згідно з яким було придбано блокнот "Маша і Мєдвєдь" у кількості 1 штука, вартістю 4,00грн. На даному товарі міститься вартість товару, що за твердженням позивача дозволяє встановити зв'язок між товаром та розрахунковими документами.

Доводи позивача про те, що товарний чек від 27.05.2014р. (в матеріалах справи міститься копія) належить саме ОСОБА_1 особі-підпримцю ОСОБА_2 судом до уваги не приймаються, оскільки копія товарного чеку не відповідає вимогам ст. 34 Господар ського процесуального кодексу України стосовно належності і допустимості до казів.

Відповідно до статті 2 Закону України №265/95-ВР "Про засто сування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчу вання та послуг" від 06.07.1995р. розрахунковий документ це документ встанов леної форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання пос луг, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у вста новленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Таким чином товарний чек є розрахунковим документом. Порядок оформлення роз рахункових документів при проведенні розрахункових операцій за готівку в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України №265/95-ВР "Про засто сування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчу вання та послуг" від 06.07.1995р. При цьому законодавчо визначено випадки звільнення продавця від обов'язкового надання по купцю оформлених за встановленою формою касових чеків, надрукованих реєстра тором розрахункових операцій, або розрахункових квитанцій, заповнених вручну.

Пунктом 15 статті 3 Закону України №265/95-ВР "Про засто сування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчу вання та послуг" від 06.07.1995р. передбачено, що чеки, накладні та інші письмові документи, які засвідчують передачу права власності на товари (послуги) від продавця до покупця, повинні видаватися покупцю таких товарів (послуг) на йо го вимогу. Тобто такі документи видаються за вимогою покупця.

Разом із тим, якщо форма та зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання покупцю яких є обов'язковим, визначені наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 р. №614 "Про затвердження норма тивно-правових актів до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", то форма та зміст товарного чека на теперішній час законодавчо не визначена.

Таким чином, суб'єкти господарювання можуть видавати товарні чеки довільної фо рми. Разом із тим, виходячи із змісту терміна "розрахункові документи", до яких на лежать товарні чеки відповідно до Закону України №265/95-ВР "Про засто сування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчу вання та послуг" від 06.07.1995р., вважається, що товарний чек для визначення його як розрахункового документа має містити інформацію стосовно на зви господарської одиниці, адреси господарської одиниці, кількості, вартості прид баних товарів, вартості одиниці виміру товарів, найменування товарів, загальної ва ртості придбаних товарів, дати (день, місяць, рік) проведення розрахункової опера ції, підпису особи, що здійснює розрахунки.

Судом встановлено, що наданий позивачем оригінал товарного чеку від 27.05.2014р. (копія міститься в матеріалах справи т.1, а.с. 90) не тільки не містить інформації стосовно місця придбання товару та продавця товару, він не містить підпису субєкта господарювання чи його працівника, у звязку з чим чек від 27.05.2014р. не є належним доказом придбання саме у відповідача товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" до відповідача ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення 12180,00грн. задоволенню не підлягають.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, ст.ст. 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити у повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено у встановленому законом порядку.

Повний текст рішення складено 29.12.2015 року

Головуючий судя ОСОБА_9

Суддя Зайцев Ю.О.

Суддя Оборотова О.Ю.