КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" грудня 2015 р. Справа№ 927/1086/15
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Жук Г.А.
суддів: Мальченко А.О.
Сухового В.Г.
секретар судового засідання Яценко І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ( вх. № 420 від 09.11.2015 року) Фізичної особи-підприємця Верховініна Василя Акімовича на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.10.2015 року
у справі №927/1086/15 (суддя Федоренко Ю.В.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Верховініна Василя Акімовича
до Військової частини НОМЕР_1
про стягнення 99 990,90 грн
за участю представників сторін:
від позивача: Байда О.Г., довіреність б/н від 08.08.2015 року,
від відповідача: Шпетний С.М., довіреність №937 від 16.05.2011 року
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець Верховінін Василь Акімович (позивач у справі) звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач у справі) про стягнення 99 990, 90 грн (а.с. 3-5).
В обґрунтування позовних вимог Фізична особа-підприємець Верховінін Василь Акімович посилається на те, що за договором відступлення права вимоги №18 від 19.03.2013 року, укладеним між Фізичною особою-підприємцем Жмаком Сергієм Михайловичем та Фізичною особою-підприємцем Верховініном Васильом Акімовичем, останній набув право вимоги до Військової частини НОМЕР_1 щодо сплати заборгованості у розмірі 99 990,90 грн за договором поставки №71 від 21.11.2012 року.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 06.10.2015 року в задоволенні позову відмовлено (а.с. 96-101).
Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що договір відступлення права вимоги №18 від 19.03.2013 року не є укладеним, оскільки відповідно до вимог ст. 516 ЦК України та положень договору поставки №71 від 21.11.2012 року уступка вимоги зобов`язань за цим договором може здійснюватись виключно за згодою його сторін, однак позивачем у справі не надано доказів надання згоди Військовою частиною НОМЕР_1 на відступлення права вимоги за договором поставки, і сам договір відступлення права вимоги №18 від 19.03.2013 року зі сторони Військової частини НОМЕР_1 також не підписаний. З огляду на зазначене, господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що у позивача відсутнє право вимагати від Військової частини НОМЕР_1 виконання зобов`язань за договором поставки №71 від 21.11.2012 року, який укладений між відповідачем та Фізичною особою-підприємцем Жмаком Сергієм Михайловичем.
Не погодившись з прийнятим рішенням, 09.11.2015 року позивач, Фізична особа-підприємець Верховінін Василь Акімович, повторно подав апеляційну скаргу №420 від 09.11.2015 року, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.10.2015 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 99 990, 90 грн задовольнити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі, позивач посилається на те, що саме він є власником товару, який в подальшому був поставлений Військовій частині НОМЕР_1 Фізичною особою-підприємцем Жмаком Сергієм Михайловичем за договором поставки №71 від 21.11.2012 року та неоплачений відповідачем у справі, у зв`язку з чим, а також враховуючи тяжкий стан здоров`я ФОП Жмака С.М. було укладено договір відступлення права вимоги. Разом з цим, апелянт зазначає, що неодноразово звертався до Військової частини НОМЕР_1 з пропозицією погодити укладення договору відступлення права вимоги, однак останнім надіслані пропозиції були неправомірно та безпідставно проігноровані.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2015 року Фізичній особі-підприємцю Верховініну В.А. поновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято до провадження апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.10.2015 року у справі №927/1086/15 та призначено розгляд справи на 21.12.2015 року.
У судовому засіданні 21.12.2015 року представник позивача у справі підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.10.2015 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 99 990,90 грн задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача у справі у судовому засіданні 21.12.2015 року заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Верховініна В.А., та просив суд апеляційної інстанції залишити рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.10.2015 року у справі №927/1086/15 без змін.
Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.
Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.
20.11.2012 року між Військовою частиною НОМЕР_1 (замовник за договором відповідач у справі) та Фізичною особою-підприємцем Жмаком С.М. (постачальник за договором) було укладено договір №71 (договір поставки), згідно п. 1.1. якого постачальник зобов`язався поставити і передати у власність замовника вироблене в Україні речове майно, а замовник зобов`язався забезпечити оплату та вчасне приймання товару на умовах даного договору у кількості, у строк і за цінами згідно з наведеною у договорі специфікацією.
Пунктом 4.2. договору передбачено, що його сума складає 99 990,90 грн.
Згідно з п. 4.4 договору поставки розрахунок за товар здійснюється з відтермінуванням платежу на 10 календарних днів з дня фактичного отримання замовником та належним чином оформлених документів постачальника: видаткова накладна, рахунок-фактура.
Відповідно до п. 9.3. договору, він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2012 року.
28.01.2013 року сторонами укладено додаткову угоду до договору поставки якою п.9.3 викладено в наступній редакції: договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2013 року, а в частині оплати до повного розрахунку.
На виконання договору поставки Фізична особа-підприємець Жмак С.М. поставив, а Військова частина НОМЕР_1 прийняла товар на загальну суму 99 990,90 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковою накладною №4, рахунок фактурою №4, актами приймання товару по якості та підписаним сторонами Актом звірки взаєморозрахунків від 01.02.2013 року (а.с.23-28).
Доказів оплати отриманого товару у розмірі 99 990,90 грн відповідачем суду не надано.
19.03.2013 року між Фізичною особою-підприємцем Жмаком Сергієм Михайловичем (первісний кредитор за договором) та Фізичною особою-підприємцем Верховініном Василем Акімовичем (новий кредитор за договором, позивач у справі) підписано договір відступлення права вимоги №18, згідно п. 1.1. якого ФОП Жмак С.М. (первісний кредитор) передає, а новий кредитор (ФОП Верховінін В.А.) приймає всі права вимоги на умовах, які існують на момент укладення цього договору, за договором поставки №21 від 21.11.2012 р., укладеним між первісним кредитором та боржником (Військова частина НОМЕР_1 ).
Згідно з п.1.2-1.3. договору відступлення права вимоги на момент укладення цього договору заборгованість боржника перед первісним кредитором складає 99 990,90 грн. Відступлення права вимоги за договором поставки розповсюджується в повному обсязі та на умовах, які існують на момент укладення цього договору, включаючи зокрема, але не винятково право вимоги на суму основного зобов`язання.
Пунктом 2.2. договору про відступлення права вимоги передбачено, що з моменту відступлення права вимоги новий кредитор заміщає первісного кредитора у всіх правовідносинах, які склалися між первісним кредитором і боржником.
Відповідно до п. 3.1. договору підписання цього договору боржником розцінюється сторонами як згода боржника на відступлення права вимоги за договором поставки та виконання вимоги щодо повідомлення боржника про відступлення права вимоги за основним договором.
Листом від 12.08.2015 р. позивач направив відповідачу повідомлення про підписання 19.03.2013 р. між ФОП Жмаком С.М. та позивачем договору про відступлення права вимоги №18. В листі зазначено, що підписання сторонами договору розцінюється як згода боржника (в/ч НОМЕР_1 ) на відступлення права вимоги за договором поставки. Разом із повідомленням позивачем на адресу відповідача направлено також Акт звірки заборгованості.
Відповідач відповіді на лист не надав, наданий для підписання акт звірки взаємних розрахунків не підписав.
Фізична особа-підприємець Верховінін В.А., посилаючись на вищезазначений договір про відступлення права вимоги, а також на невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, стверджує, що він набув право вимоги виконання боржником Військовою частиною НОМЕР_1 , грошового зобов`язання щодо оплати вартості поставленого на підставі договору поставки №71 від 21.11.2012 року товару у сумі 99 990,90 грн, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.
Колегія суддів зазначає, що згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
За приписами ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто, за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не визначено самостійно сторонами в укладеному між ними договорі або якщо інше прямо не передбачено чинним законодавством.
Як вірно досліджено місцевим господарським судом, у розділі 8 договору поставки від 21.11.2012 року ФОП Жмаком С.М. та Військовою частиною НОМЕР_1 узгоджено, що сторони зобов`язуються не передавати окремо прав та обов`язків, як і всього договору в цілому третім особам без досягнення попередньої згоди на це іншої сторони. Вищезгадана попередня згода на уступку договору повинна бути оформлена у письмовому вигляді.
Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджували б надання Військовою частиною НОМЕР_1 письмової згоди на відступлення права вимоги новому кредитору за договором поставки, а договір відступлення права вимоги підписано лише Фізичною особою-підприємцем Жмаком С.М. та Фізичною особою-підприємцем Верховініном В.А., але не підписано повноважним представником Військової частини НОМЕР_1 , хоча з тексту договору та його змісту (наявність у договорі відповідних граф для підписання з боку відповідача), вбачається, що сторони передбачили необхідність підписання договору відступлення права вимоги і боржником - Військовою частиною.
Відповідно до ч.2 ст.180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.
Як вбачається з матеріалів справи, Військова частина НОМЕР_1 договір відступлення права вимоги не підписала, доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на підтвердження укладення договору про відступлення права вимоги чи дій про визнання ним боргу перед позивачем матеріали справи не містять.
Враховуючи те, що згода на підписання договору про відступлення права вимоги досягнута лише між кредиторами (Фізичною особою-підприємцем Жмаком С.М. та Фізичною особою-підприємцем Верховініном В.А.) та ними ж підписана, без участі та згоди боржника за договором поставки №71 від 21.11.2012 року, наявність якої є обов`язковою згідно договору поставки (п. 8.1.-8.2.), з огляду на приписи ст. 513, 514 ЦК України, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду, що договір відступлення права вимоги №18 від 19.03.2013 року не має юридичної сили та не може бути підставою виникнення, зміни прав та обов`язків для сторін, оскільки вчинений без дотримання вимог закону щодо його форми та порядку укладення, без участі сторони основного договору.
Окрім того, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про те, що він є належним кредитором, так як є власником товару, що постачався Військовій частині НОМЕР_1 , оскільки обов`язок з оплати товару у відповідача виник саме на підставі договору поставки від 21.11.2012 року, укладеним з ФОП Жмаком С.М., і такий обов`язок існував у відповідача саме перед постачальником за договором ФОП Жмаком С.М., який згідно умов договору та загальних приписів ст. 527 ЦК України приймає виконання зобов`язання відповідача особисто. Враховуючи, що зобов`язання відповідача щодо оплати товару, постачальником якого та власником якого був ФОП Жмак С.М. (згідно п.2.6. договору купівлі №151012 від 15.10.2012 року, укладеного з ФОП Верховініном В.А.), виникли на підставі договору поставки, то заміна сторони у такому зобов`язання може здійснюватись виключно з врахуванням вимог законодавства та положень укладеного сторонами договору, які не передбачають можливість попереднього власника товару автоматичного набуття прав та обов`язків кредитора у зобов`язаннях з третіми особами.
За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.10.2015 року у справі №927/1086/15 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.
Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта.
Керуючись ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Верховініна Василя Акімовича на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.10.2015 року у справі №927/1086/15 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.10.2015 року у справі №927/1086/15 залишити без змін.
3. Справу №927/1086/15 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

В.Г. Суховий