ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2015 р. Справа №917/2533/15

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ 1,01001

до Полтавського учбово-виробничого підприємства "Полтаваелектро" Українського товариства сліпих, вул. Фурманова, 6, м. Полтава, Полтавська область,36021

про стягнення 3 684,16 грн.

Суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1 дов. 301-361 від 23.12.2015 року, ОСОБА_2 дов. №01-362 від 23.12.2015 року

В судовому засіданні 24.12.2015 року суд оголосив вступну та резолютивну частину рішення та повідомив дату складання повного тексту рішення згідно ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява стягнення 1437,49 грн. - пені, 323,84 грн. - 3% річних та 1922,83 грн. інфляційних за договором купівлі-продажу природного газу №13/3952-ТЕ-24 від 27.05.2013 року.

Позивач повноважного представника в судове засідання не направив, був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи, арк. с. 70), вимог п. 4 ухвали суду від 03.12.2015 року про порушення провадження у справі не виконав, поважності причин неявки суду не повідомив.

Представники відповідача письмових заперечень проти позовних вимог не надали, усно в судовому засіданні позовні вимоги визнали та просили суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені. Своє клопотання про зменшення розміру пені усно обґрунтовували тим, що на підприємстві відповідача працюють 127 інвалідів, заробітна плата кожного з них на місяць складає 600 грн. та скрутним фінансовим становищем на підприємстві.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи достатньо, господарський суд повідомляв належним чином позивача про дату, час і місце судового розгляду, відсутність клопотань від позивача про відкладення розгляду справи, справа розглядається без участі представника позивача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

27.05.2013 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець, позивач) та Полтавським учбово-виробничим підприємством "Полтаваелектро" Українське товариство сліпих (відповідач, покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 13/3952-ТЕ-24 (арк. с. 10-15).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти і оплатити цей природний газ (надалі -газ), на умовах цього договору.

В пункті 6.1. договору сторони визначили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивачем протягом травня - грудня 2013 року було поставлено відповідачу природний газ в обсязі 17,159 тис. м. куб. на загальну суму 22464,57 грн., що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання - передачі природного газу (арк. с.16-23) та не заперечується відповідачем.

Однак, як зазначає позивач, відповідач за отриманий природний газ в травні - грудні 2013 року в сумі 22464,57 грн., розраховувався невчасно. Тому позивачем на підставі п.7.2. договору та ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу:

- пеню в сумі 1437,49 грн. за періоди: з 14.06.2013 року по 12.12.2013 року (за зобов'язаннями за травень 2013 року); з 14.07.2013 року по 12.12.2013 року (за зобов'язаннями за червень 2013 року); з 14.08.2013 року по 14.01.2014 року (за зобов'язаннями за липень 2013 року); з 14.09.2013 року по 14.01.2014 року (за зобов'язаннями за серпень 2013 року); з 14.10.2013 року по 17.01.2014 року (за зобов'язаннями за вересень 2013 року); з 14.11.2013 року по 04.04.2014 року (за зобов'язаннями за жовтень 2013 року); з 14.12.2013 року по 13.06.2014 року (за зобов'язаннями за листопад 2013 року); з 14.01.2014 року по 13.07.2014 року (за зобов'язаннями за грудень 2013 року);

- 3% річних в сумі 323,84 грн. за періоди: з 14.06.2013 року по 12.12.2013 року (за зобов'язаннями за травень 2013 року); з 14.07.2013 року по 12.12.2013 року (за зобов'язаннями за червень 2013 року); з 14.08.2013 року по 14.01.2014 року (за зобов'язаннями за липень 2013 року); з 14.09.2013 року по 14.01.2014 року (за зобов'язаннями за серпень 2013 року); з 14.10.2013 року по 17.01.2014 року (за зобов'язаннями за вересень 2013 року); з 14.11.2013 року по 04.04.2014 року (за зобов'язаннями за жовтень 2013 року); з 14.12.2013 року по 22.07.2014 року (за зобов'язаннями за листопад 2013 року); з 14.01.2014 року по 23.09.2014 року (за зобов'язаннями за грудень 2013 року);

- інфляційні в сумі 1922,83 грн. за періоди: з 08.2013 року-12.2013 року (за зобов'язаннями за липень 2013 року); з 09.2013 року-12.2013 року (за зобов'язаннями за серпень 2013 року); з 10.2013 року-01.2014 року (за зобов'язаннями за вересень 2013 року); з 11.2013 року-03.2014 року (за зобов'язаннями за жовтень 2013 року); з 12.2013 року-07.2014 року (за зобов'язаннями за листопад 2013 року); з 01.2014 року-09.2014 року (за зобов'язаннями за грудень 2013 року).

При прийнятті рішення зі спору суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору купівлі - продажу, згідно якого, в силу ст. 655 ЦК України, продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги. Даний договір є консенсуальним, оскільки права та обов'язки виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами. Отже, змістом договору купівлі продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу.

На підставі вищевикладеного позивачем заявлено до стягнення з відповідача:

- пеню в сумі 1437,49 грн. за періоди: з 14.06.2013 року по 12.12.2013 року (за зобов'язаннями за травень 2013 року); з 14.07.2013 року по 12.12.2013 року (за зобов'язаннями за червень 2013 року); з 14.08.2013 року по 14.01.2014 року (за зобов'язаннями за липень 2013 року); з 14.09.2013 року по 14.01.2014 року (за зобов'язаннями за серпень 2013 року); з 14.10.2013 року по 17.01.2014 року (за зобов'язаннями за вересень 2013 року); з 14.11.2013 року по 04.04.2014 року (за зобов'язаннями за жовтень 2013 року); з 14.12.2013 року по 13.06.2014 року (за зобов'язаннями за листопад 2013 року); з 14.01.2014 року по 13.07.2014 року (за зобов'язаннями за грудень 2013 року);

- 3% річних в сумі 323,84 грн. за періоди: з 14.06.2013 року по 12.12.2013 року (за зобов'язаннями за травень 2013 року); з 14.07.2013 року по 12.12.2013 року (за зобов'язаннями за червень 2013 року); з 14.08.2013 року по 14.01.2014 року (за зобов'язаннями за липень 2013 року); з 14.09.2013 року по 14.01.2014 року (за зобов'язаннями за серпень 2013 року); з 14.10.2013 року по 17.01.2014 року (за зобов'язаннями за вересень 2013 року); з 14.11.2013 року по 04.04.2014 року (за зобов'язаннями за жовтень 2013 року); з 14.12.2013 року по 22.07.2014 року (за зобов'язаннями за листопад 2013 року); з 14.01.2014 року по 23.09.2014 року (за зобов'язаннями за грудень 2013 року);

- інфляційні в сумі 1922,83 грн. за періоди: з 08.2013 року-12.2013 року (за зобов'язаннями за липень 2013 року); з 09.2013 року-12.2013 року (за зобов'язаннями за серпень 2013 року); з 10.2013 року-01.2014 року (за зобов'язаннями за вересень 2013 року); з 11.2013 року-03.2014 року (за зобов'язаннями за жовтень 2013 року); з 12.2013 року-07.2014 року (за зобов'язаннями за листопад 2013 року); з 01.2014 року-09.2014 року (за зобов'язаннями за грудень 2013 року).

Перевіряючи розмір заявлених позивачем до стягнення пені, 3% річних та інфляційних суд враховує наступне.

При нарахуванні пені, 3% річних та інфляційних позивачем не в кожному періоді вірно визначено початок перебігу строку прострочення.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частина 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Позивач не врахував вказані приписи законодавства, тому, враховуючи, що останній день строку для оплати припадає на вихідний, то днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Крім того, при нарахуванні пені, 3% річних та інфляційних з урахуванням здійсненних відповідачем приплат позивачем не враховано положення п. 30.1. статті 30 ОСОБА_3 України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", де визначено, що моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора.

Також при нарахуванні інфляційних позивачем не враховано таке.

Відповідно до листа Верховного Суду України N 62-97р від 03.04.1997р. «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» та п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

З урахуванням вищевикладеного за перерахунком, здійсненим судом за допомогою калькулятору "ЛІГА: ОСОБА_3 9.1.3", до стягнення підлягає 3% річних в сумі321,84 грн. та інфляційні в сумі 1743,75 грн.

Пеня за підрахунками суду складає 1434,11 грн.

Представники відповідача в судовому засіданні заявили усне клопотання про зменшення розміру пені на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України. Своє клопотання про зменшення розміру пені обґрунтовували, тим, що на підприємстві відповідача працюють 127 інвалідів, заробітна плата кожного з них на місяць складає 600 грн. та скрутним фінансовим становищем на підприємстві.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені суд приймає до уваги наступне.

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора.

Крім того, як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Частина 3 статті 83 ГПК України надає господарському суду право, ухвалюючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Як встановлено судом відповідач здійснював часткові платежі в рахунок погашення заборгованості за договором № 13/3952-ТЕ від 27.05.2013 р. та повністю погасив заборгованість ще у 2014 році.

Також судом береться до уваги те, що отриманий відповідачем газ за договором № 13/3952-ТЕ-24 від 27.05.2013 р. використовувався покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх релігійними осередками.

Отже, судом приймається до уваги те, що сума основного боргу погашена, інтереси позивача захищені також нарахованими річними та інфляційними, тому суд, керуючись п. 3 ст. 83 ГПК України, вважає за можливе зменшити розмір нарахованої пені до 200,00 грн.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 200,00 грн. пені, 321,84 грн. 3% річних та 1743,75 грн. інфляційних обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р., судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки.

Судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується йому за рахунок відповідача відповідно до вимог ст.49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,43,49, п.3. ст. 83, ст. ст. 75, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Полтавського учбово-виробничого підприємства "Полтаваелектро" Українського товариства сліпих (вул. Фурманова, 6, м. Полтава, Полтавська область,36021, ідентифікаційний код 03967872) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 20077720) 200,00 грн. пені, 321,84 грн. 3% річних та 1743,75 грн. інфляційних, 1157,02 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25.12.2015 року

Суддя Тимощенко О.М.