ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2015 р. Справа № 922/2658/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Шепітько І.І., суддя Медуниця О.Є., суддя Черленяк М.І.

при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 за дорученням №1 від 20 травня 2015 року.

відповідача ОСОБА_2 за дорученням №9 від 13 січня 2015 року, після перерви не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційні скарги позивача за первісним позовом (вх. № 4993 Х/1-32) та відповідача за первісним позовом (вх. № 4994 Х/1-32) на рішення господарського суду Харківської області від 28 вересня 2015 року у справі

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Укртехносфера", м. Харків

до Публічного акціонерного товариства "Куряжський домобудівний комплекс, смт. Пісочин, Харківського району, Харківської області

про стягнення 710512,94 грн.

та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Куряжський домобудівний комплекс, смт. Пісочин, Харківського району, Харківської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Укртехносфера", м. Харків

про стягнення 152228,61 грн.

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ "Будівельна компанія "Укртехносфера" звернулась до господарського суду з позовною заявою про стягнення з ПАТ "Куряжський домобудівний комплекс" (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) основного боргу в розмірі 286 548,34 грн., пені в розмірі 8 949,73 грн., інфляційних втрат в розмірі 377 567,11 грн. та 3% річних в розмірі 37 447,76 грн. за Договором купівлі-продажу №С74/13 від 05.06.2013 року (т.1 а.с. 4-11, 190-191).

ПАТ "Куряжський домобудівний комплекс подало зустрічний позов про стягнення з ТОВ "Будівельна компанія "Укртехносфера" збитків в розмірі 138228,61 грн., заподіяних внаслідок передачі неякісного та некомплектного виробу, та штрафу в розмірі 14000,00 грн. т. 1 а.с. 65-69)

Рішенням господарського суду Харківської області від 28 вересня 2015 року (суддя Макаренко О.В.) в первісному позові відмовлено частково. В частині первісних позовних вимог про стягнення основного боргу в розмірі 286 548,34 грн. в позові відмовлено. Первісний позов в частині стягнення пені в розмірі 8949,73 грн., інфляційних втрат в розмірі 377567,11 грн. та 3% річних в розмірі 37447,76 грн. залишено без розгляду. У зустрічному позові відмовлено повністю (т.2 а.с.57-67).

Позивач за первісним позовом подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 28 вересня 2015 року скасувати в частині часткової відмови в первісному позові та залишенні первісного позову в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних без розгляду скасувати. В частині вимог за первісним позовом постановити нове рішення, яким стягнути з ПАТ Куряжський домобудівний комплекс на користь ТОВ "Будівельна компанія "Укртехносфера 710512,94 грн. в тому числі: 286548,34 грн. основного боргу, 8949,73 грн. неустойки (пені), 377567,11 грн. інфляційних нарахувань, 37447,76 грн. трьох процентів річних. Вказує на те, що на виконання умов Договору позивач за первісним позовом 02.09.2013 р. передав, а відповідач за первісним позовом прийняв без зауважень належний позивачеві за первісним позовом на праві власності кран баштовий SСМ FО/23В, 2008 року виготовлення, заводський № СК20070218G, що підтверджується підписаним уповноваженими представниками сторін і скріпленим їх печатками актом приймання-передачі до договору від 02.09.2013 р. Вважає, що він обґрунтовано, отримуючи від відповідача часткові оплати, на підставі ст. 534 ЦК України першочергово перед погашенням наступної частини основного боргу зараховував кошти в погашення неустойки (пені) (т.2 а.с.77-80).

Відповідач за первісним позовом також подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 28 вересня 2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з ТОВ "Будівельна компанія "Укртехносфера" на користь ПАТ "Куряжський домобудівний комплекс суму збитків у розмірі 138228,61 грн. та штраф у розмірі 14000,00 грн. на протязі періоду з 30.07.2013 р. по 28.05.2015 р. Вказує на те, що перерахував на рахунок позивача за первісним позовом вартість товару в повному обсязі в розмірі 1 400 000,00 грн. Відповідач за первісним позовом вважає, що позивачем за первісним позовом неправомірно застосовано положення ст. 534 ЦК України до даних спірних правовідносин, оскільки черговість погашення вимог за грошовими зобов'язаннями може застосовуватися при недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання, отриманого без реквізиту "Призначення платежу". Проте, у даному випадку, перерахування грошових коштів відповідачем за первісним позовом в якості "Призначення платежу" було зазначено - оплата та/або передоплата за кран баштовий згідно договору купівлі-продажу № С74/13 від 05.06.2013 року, у звязку з чим позивач за первісним позовом не мав правових підстав зараховувати ці кошти в погашення неустойки (т.2 а.с.88-91).

Враховуючи, що апеляційні скарги позивача та відповідача на рішення господарського суду Харківської області від 28 вересня 2015 року стосуються однієї і тієї ж справи, між тими ж сторонами, колегія суддів ухвалою від 26 листопада 2015 року об'єднала зазначені апеляційні скарги в одне апеляційне провадження.

10 грудня 2015 року апеляційні скарги по справі слухались по суті та у зв`язку з необхідністю надання представниками сторін розрахунку сум позову з письмовими поясненнями та з документальним обгрунтуванням питань що виникли у колегії суддів, у судовому засіданні оголошено перерву до 15 грудня 2015 року до 09-20 год.

Розглянувши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин та докази на їх підтвердження, юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

05.06.2013 р. між ТОВ "БК "Укртехносфера" (продавець) та ПАТ "Куряжський домобудівельний комплекс" (покупець) укладено Договір купівлі-продажу № С74/13 (т.1 а.с.15-17).

Відповідно до п.1.1. Договору продавець зобов'язався в порядку та на умовах, передбаченим цим договором, передати у власність покупця належний продавцеві на праві власності кран баштовий SСМ FО/23В, 2008 року виготовлення, заводський № СК20070218G (надалі - товар), а покупець зобов'язався прийняти та оплатити його вартість.

Згідно з п.2.1. Договору вартість товару складає 1 400 000,00 грн.

У п.4.2. Договору сторони визначили, що оплата вартості товару здійснюється покупцем шляхом перерахування безготівкових коштів у гривні на поточний рахунок продавця.

28.08.2013 року між ТОВ "БК "Укртехносфера" та ПАТ "Куряжський домобудівельний комплекс" укладено Додаткову угоду №1 договору, відповідно до п. 3.1. якої продавець зобов'язався передати покупцеві товар до 10.09.2013 року (т.1 а.с.18).

Згідно п. 4.1. Додаткової угоди №1 оплата вартості товару здійснюється покупцем з розстроченням платежів за наступним графіком: 31.08.2013 р. - 280 000,00 грн., 30.09.2013 р. - 224 000,00 грн., 31.10.2013 р. - 224 000,00 грн., 30.11.2013 р. - 224 000,00 грн., 31.12.2013 р. - 224 000,00 грн. та 31.01.2014 р. - 224 000,00 грн.

З Акту приймання-передачі до договору від 02.09.2013 року, підписаним уповноваженими представниками сторін та їх підписи скріплені печатками підприємств вбачається, що Продавець передав у власність Покупця кран баштовий SСМ FО/23В, 2008 року виготовлення, заводський № СК20070218G (а.с. 19).

В обґрунтування первісного позову ТОВ "Будівельна компанія "Укртехносфера" вказує на те, що на підставі ст. 534 ЦК України першочергово перед погашенням наступної частини основного боргу здійснювалось погашення неустойки (пеню), у звязку з чим вважає, що у відповідача за первісним позовом існує основна заборгованість за Договором купівлі-продажу №С74/13 від 05.06.2013 року у розмірі 286548,34 грн.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справ, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України, визначено підстави виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність іншій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором,- у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач за первісним позовом оплатив вартість товару в повному обсязі в розмірі 1 400 000,00 грн., що підтверджується відповідними банківськими виписками та платіжними дорученнями за №7787 від 30.07.2013 р. на суму 35 000,00 грн., №7810 від 07.08.2013 р. на суму 20 000,00 грн., № 7826 від 08.08.2013 р. на суму 20 000,00 грн., № 7834 від 09.08.2013 р. на суму 120 000,00 грн., № 7949 від 23.08.2013 р. на суму 85 000,00 грн., №8402 від 07.10.2013 р. на суму 30 000,00 грн., № 9396 від 08.01.2014 р. на суму 30 000,00 грн., № 9985 від 06.03.2014 р. на суму 45 000,00 грн., № 1746 від 27.03.2014 р. на суму 45 000,00 грн., № 10828 від 22.05.2014 р. на суму 23 500,00 грн., № 10954 від 04.06.2014 р. на суму 45 000,00 грн., № 11079 від 18.06.2014 р. на суму 45 000,00 грн., № 11258 від 07.07.2014 р. на суму 45 000,00 грн., № 1831 від 23.07.2014 р. на суму 45 000,00 грн., № 1969 від 06.08.2014 р. на суму 40 000,00 грн., № 2191 від 10.09.2014 р. на суму 45 000,00 грн., №75 від 08.10.2014 р. на суму 45 000,00 грн., № 141 від 22.10.2014 р. на суму 45 000,00 грн., №242 від 05.11.2014 р. на суму 45 000,00 грн., № 285 від 19.11.2014 р. на суму 45 000,00 грн., № 411 від 08.12.2014 р. на суму 45 000,00 грн., № 584 від 14.01. 2015 р. на суму 45 000,00 грн., № 679 від 06.02.2015 р. на суму 45 000,00 грн., № 788 від 23.02.2015 р. на суму 45 000,00 грн., № 905 від 12.03.2015 р. на суму 45 000,00 грн., № 993 від 23.03.2015 р. на суму 45 000,00 грн., № 1021 від 20.04.2015 р. на суму 45 000,00 грн., № 1122 від 06.05.2015 р. на суму 45 000,00 грн., № 1136 від 07.05.2015 р. на суму 45 000,00 грн., № 1192 від 13.05.2015 р. на суму 45 000,00 грн. та №1223 від 28.05.2015 р. на суму 51 500,00 грн. (т.1 а.с.20-39).

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання позивача за первісним позовом на застосування під час зарахування коштів ст. 534 ЦК України, оскільки вказана стаття може застосовуватися при недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання, отриманого без реквізиту "Призначення платежу", але у даному випадку перерахування грошових коштів відповідачем за первісним позовом в якості "Призначення платежу" зазначено - оплата та/або передоплата за кран баштовий згідно договору купівлі-продажу № С74/13 від 05.06.2013 року.

Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно зі ст. 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані первинні документи для записів у регістрах бухгалтерського обліку, інформація в яких ідентично засвідчує зміст господарської операції. Первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України.

Згідно з п. 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004 р. № 22 встановлено, що реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Відповідно до п. 1.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704 господарські операції відтворюються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, вчинених відповідно до вимог цього Положення.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи не містять доказів або вказівок відповідача за первісним позовом про віднесення сплачених коштів в частину погашення пені. Договором не встановлено вимог щодо черговості зарахування платежів відповідача та вимог щодо зазначення відповідачем за первісним позовом призначення платежів.

Відповідач за первісним позовом направляв платежі на сплату основного боргу і в графі «призначення платежу» платіжних доручень зазначено «сплата за кран баштовий згідно договору №С-74/13 від 05.06.2013р.»

Позивач за первісним позовом не повідомляв відповідача за первісним позовом про застосування черговості погашення існуючого грошового зобов'язання, передбаченої статтею 534 Цивільного кодексу України та таку черговість погашення не застосовував, про що свідчить лист Позивача за первісним позовом вих.№76 від 29.01.2015 року, в якому зазначено, що заборгованість АТ «КДБК» станом на 29.01.2015 року складає 411500,00 грн.(т.1 а.с.89).

Відповідно до п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Позивач за первісним позовом в бухгалтерському обліку підприємства не відображав погашення заборгованості за кран в черговості, визначеній ст. 534 Цивільного кодексу України та ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надав первинних документів яким чином зараховувались кошти на виконання умов Договору купівлі-продажу № С74/13.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що за наявності чіткого призначення здійснених відповідачем за первісним позовом платежів в рахунок оплати вартості придбаного на виконання умов договору купівлі-продажу № С74/13 від 05.06.2013 року крану баштового, позивач за первісним позовом не мав права самостійно змінювати призначення цих платежів та спрямовувати їх на погашення пені.

Зазначена правова позиція повністю узгоджується з позицією Вищого господарського суду України, що викладена у Постанові від 19.04.2010 року у справі №8/266/09 та Постанові від 03.12.2014 року у справі №920/1172/14, а також з позицією Верховного суду України, викладеній у листі від 01,07.2014 «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві», в якому зазначено, що при застосуванні норм стосовно черговості погашення вимог за грошовим зобов'язанням у разі недостатності суми проведеного платежу (ст. 534 ЦК України) судам необхідно виходити з того, що під процентами, які погашаються раніше основної суми боргу, розуміють проценти за користування чужими грошовими коштами, що підлягають сплаті за грошовим зобов'язанням, зокрема проценти за користування сумою позики, кредиту тощо. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов'язання, погашаються після суми основного боргу.

Приймаючи до уваги, що позивач за первісним позовом на думку колегії суддів, неправомірно застосував до спірних правовідносин положення ст. 534 ЦК України, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 286548,34 грн. не підлягають задоволенню.

Що стосується вимог первісного позову про стягнення пені в розмірі 8 949,73 грн., колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо залишення позову в цій частині без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно із ч. 1 та ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Положеннями ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Колегія суддів погоджується, що відповідач за первісним позовом відступив від графіку оплати товару узгодженого сторонами у п.4.1. Додаткової угоди № 1 від 28.08.2013 р. до Договору купівлі-продажу № С74/13 від 05.06.2013 року.

Проте, вважає необґрунтованим стягнення пені з наступних підстав.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в п.4.3 Додаткової угоди №1 до договору визначено принцип нарахування штрафних санкцій подвійна ставка НБУ, а в п.8.2 Договору також є наявним визначення принципу нарахування штрафних санкцій, але з застосуванням ставки НБУ (т.1 а.с.17,18).

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що сторони не узгодили остаточно умови стягнення пені за спірним Договором, у звязку з чим вимоги первісного позову про стягнення пені в розмірі 8 949,73 грн. не обґрунтовані, не узгоджені Договором та не підлягають задоволенню.

Позивач за первісним позовом просив стягнути з відповідача за первісним позовом інфляційних втрат в розмірі 377 567,11 грн. та 3% річних в розмірі 37 447,76 грн. за Договором купівлі-продажу №С74/13 від 05.06.2013 року (т.1 а.с. 190-191).

Колегія суддів також не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо залишення позову в цій частині без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до Листа Верховного Суду України № 62-97 р. від 03.04.1997 року «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» інфляційні втрати за своєю правовою природою є збільшенням суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов'язання з причини девальвації грошової одиниці України, яка визначається офіційними державними органами за результатами економічних процесів в конкретний місяць, тобто є помісячним індексом. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, причому може мати місце як інфляція грошових коштів, так і дефляція, і коли строк виконання зобов'язання настає до 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за поточний місяць, а коли строк виконання зобов'язання - після 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за наступний місяць, але не розраховується поденний індекс інфляції.

У ст.253 ЦК України зазначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов"язано його початок.

З наданого позивачем за первісним позовом розрахунку вбачається, що сума інфляційних втрати складає 377567,11 грн. та 3% річних в розмірі 37 447,76 грн.

Розрахунок штрафних санкцій сторонами суду першої та апеляційної інстанції надавався не коректний.

Колегія суддів не погоджується з наданим розрахунком та вважає, що стягненню з відповідача за первісним позовом за неналежне виконання Договору купівлі-продажу №С74/13 від 05.06.2013 року підлягають інфляційні втрати у розмірі 274119,74 грн. та три відсотки річних у розмірі 30147,00 грн. з дати остаточного платежу 28.05.2015 року з урахуванням графіку погашення боргу. В іншій частині у задоволенні позову слід відмовити.

Що стосується зустрічних позовних вимог про стягнення збитків в розмірі 138228,61 грн., заподіяних в результаті продажу неякісного та некомплектного виробу, та штрафу в розмірі 14000,00 грн., колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

В обґрунтування зустрічного позову ПАТ "Куряжський домобудівний комплекс вказує на те, що згідно з п.5.1. Договору продавець надав гарантії, що кран баштовий знаходиться у працездатному, технічно справному стані, укомплектований згідно технічної документації. 19.01.2015 року відповідач за первісним позовом за участю представників TOB "РМК "Кран 111" здійснили заходів щодо монтажу баштового крану на будівельному об'єкті за адресою: м. Харків, вул. Родникова, 11. Цього ж дня, перед проведенням монтажних та пусконалагоджувальних робіт було проведено огляд та дефектовку крану (встановлення скритих несправностей), внаслідок чого було виявлено недоліки щодо комплектності виробу, технічного стану та працездатності його комплектуючих елементів, зафіксовані в акті огляду баштового крану від 19.01.2015 р. Про виявлені недоліки та некомплектність крану відповідач за первісним позовом повідомив позивача за первісним позовом у претензіях вих.№52 від 26.01.2015 р., вих.№76 від 10.01.2015 р., на які позивач за первісним позовом відповіді не надав. Також вказує на те, що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 269 ГК України гарантійний строк експлуатації обчислюється від дня введення виробу в експлуатацію. Оскільки кран введено в експлуатацію органами Держпромнагляду у Харківській області 12.03.2015 р., а зазначений некомплект та несправності комплектуючих елементів виробу виявлено 19.01.2015 р., то вимоги про стягнення з позивача за первісним позовом збитків в розмірі 138 228,61 грн., у зв'язку з недоліками баштового крану заявлено в межах строків позовної давності.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Підставою для відшкодування збитків є спричинення їх внаслідок невиконання або неналежного виконання зобов'язання за договором, тобто наявності прямого причинно-наслідкового зв'язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої, у тому числі понесених витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому кожна суттєва для справи обставина повинна підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

У п. 3.2. Договору сторони передбачили, що покупець має право відмовитись від приймання товару та підписання акту приймання-передачі в разі виявлення під час приймання некомплектності, несправності або пошкодження, що може впливати на можливість використання товару за призначенням та вимагати розірвання договору або усунення продавцем виявлених недоліків.

В п. 5.1. Договору продавець гарантує, що на момент підписання цього договору кран баштовий знаходиться в працездатному, технічно справному стані, укомплектований згідно технічної документації.

При цьому згідно з п. 3.3. договору продавець усуває виявлені некомплектність, несправності або пошкодження за власний рахунок.

З матеріалів справи вбачається, що 02.09.2013 року на виконання умов договору відповідач за зустрічним позовом позовом передав, а позивач за зустрічним позовом прийняв баштовий кран, що підтверджується актом приймання-передачі до договору від 02.09.2013 р., підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим їх печатками (а.с. 19).

Зі змісту п. 3 Акту приймання-передачі до договору від 02.09.2013 року вбачається, що позивач за зустрічним позовом підтвердив факт передання товару без жодних претензій до технічного чи іншого стану, комплектності та будь-яких зауважень.

У п. 16 Інструкції про порядок приймання продукції (товару) по якості П-7 зазначено, що при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркирування продукції, тари чи упаковки вимогам стандартів та технічних умов договору чи даним зазначеним у манкіровці та супровідних документах (п. 14 Інструкції), отримувач призупиняє подальше приймання товару та складає акт, в якому зазначає кількість товару та характер виявлених при прийманні дефектів. Отримувач зобовязаний забезпечити зберігання товару неналежної якості. Отримувач також зобовязаний викликати для участі в продовженні приймання товару та складання двостороннього акту представника виробника (відправника), якщо це передбачено Особливими умовами поставки та Договором.

Відповідно до п. 29 вказаної Інструкції за результатами приймання товару по якості та комплектності за участю представників, зазначених в п.п. 19 и 20 цієї Інструкції, складається акт про фактичну якість та комплектність отриманого товару.

Акт повинен бути складений в день закінчення приймання товару по якості.

У п. 30 Інструкціі зазначено, що акт повинен бути підписаний всіма особами, які приймали участь в перевірці якості та комплектності товару. Особа, яка не згодна зі змістом акту, зобовязана підписати його з обумовою про свою незгоду та викласти свою думку.

Згідно з п.14 Інструкції П-7 відповідно до якого приймання продукції по якості і комплектності проводиться в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, Основними й Особливими умовами постачання, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також за супровідними документами, що засвідчують якість і комплектність подається продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якості, рахунок-фактура, специфікація тощо).

Позивачем за зустрічним позовом не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції в порядку Інструкцій П-6 та П-7 доказів порушення відповідачем за зустрічним позовом зобов'язань щодо якості та кількості поставленого товару та не надано суду Акту про виявлені недоліки поставки неякісного та некомплектного товару.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що відповідач за зустрічним позовом виконав договірні зобов'язання належним чином, передав спірний товар позивачеві за зустрічним позовом належної якості та комплектності, а твердження позивача за зустрічним позовом щодо передачі йому відповідачем за зустрічним позовом несправного та некомплектного крану є необґрунтованими і такими, що спростовуються наявним в матеріалах спраи Актом приймання-передачі від 02.09.2013 року.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання відповідача за зустрічним позовом на Акт огляду баштового крану від 19.01.2015 року (т. 1 а.с. 87), зі змісту якого вбачається, що комісією у складі позивача за зустрічним позовом та представників TOB "РМК "Кран 111" здійснено заходи щодо монтажу спірного баштового крану на будівельному об'єкті за адресою: м. Харків, вул. Родникова, 11. Позивач за зустрічним позовом також надав до суду докази оплати ним витрат, пов'язаних з ремонтом крану баштового та придбанням необхідних комплектуючих елементів, оскільки позивач за зустрічним позовом не надав суду доказів на підтвердження того, що виявлені та зазначені ним в Акті від 19.01.2015 року пошкодження та недоліки товару виникли саме з вини відповідача за зустрічним позовом (продавця).

За таких обставин суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не доведено неналежного виконання умов договору з боку відповідача за зустрічним позовом, вини останнього у втратах, понесених позивачем за зустрічним позовом та причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача за зустрічним позовом та збитками, у звязку з чим вимоги про стягнення з відповідача за зустрічним позовом збитків в розмірі 138 228,61 грн. не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Позивач за зустрічним позовом також просить суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом штраф за поставку некомплектного та неякісного виробу в розмірі 14000,00 грн. В обґрунтування даної вимоги посилається на пункт 8.3. договору купівлі - продажу від 05.06.2013 р. №С74/13.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 8.3. Договору в разі несвоєчасної передачі товару покупцеві з вини продавця (внаслідок некомплектності, наявності несправностей або пошкоджень) продавець сплачує покупцеві штраф у розмірі 1% вартості товару.

Приймаючи до уваги, що позивачем за зустрічним позовом не доведено суду факту передачі відповідачем за зустрічним позовом некомплектного (неякісного) товару за Договором купівлі-продажу № С74/13 від 05.06.2013 року, колегія суддів вважає, що нарахування позивачем за зустрічним позовом штрафу є безпідставним, і звязку з чим позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Відповідач за первісним позовом подав клопотання про розстрочення належної до сплати суми боргу строком на 1 рік у тому разі, якщо рішення буде прийнято не на його користь.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно статті 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Вказаною нормою визначено процесуальну можливість вирішення питань, повязаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського cуду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють його виконання або роблять його неможливим.

Зазначена стаття не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких господарський суд може розстрочити чи відстрочити виконання прийнятого ним рішення, проте визначальним фактором при наданні розстрочки чи відстрочки є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи, у звязку з чим суд оцінює докази за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансований стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, які б свідчили про можливість надання відповідачу відстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідач за первісним позовом не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів неможливості виконання рішення суду та не навів виняткових обставин в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, за наявності яких можливе надання розстрочки виконання рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Пленум Верховного Суду України постановою Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження № 14 від 26.12.2003 року зазначив, що відповідно до ст. 121 ГПК задоволення заяви про відстрочку чи розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що клопотання відповідача за первісним позовом про відстрочку виконання рішення суду не підлягає задоволенню у звязку з необґрунтованістю.

Що стосується клопотання відповідача за первісним позовом щодо зобов`язання позивача за первісним позовом вчинити дії щодо зняття заборони відчуження баштового крану у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, накладеного позивачем, колегія суддів вважає, що зазначене клопотання виходить за межі позовних вимог за первісним позовом та зустрічним позовом, у звязку з чим не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведені обставини та норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційних скарг у звязку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та скасуванню з прийняттям нового рішення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України у спорах, судовий збір у спорах що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 2 ст. 103, п.3 ст. 104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги позивача та відповідача за первісним позовом задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 28 вересня 2015 року у справі № 922/2658/15 скасувати та прийняти нове рішення.

Первісні позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Куряжський домобудівний комплекс (, вул.Кільцева,41, смт. Пісочин, Харківського району, Харківської області) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Укртехносфера" (код ЄДРПОУ 3347638, вул. Киргизька,15, м. Харків) інфляційних втрат в розмірі 274119,74 грн., 3% річних в розмірі 30147,00 грн. та судовий збір у розмірі 6085,33 грн.

В частині первісних позовних вимог про стягнення основного боргу в розмірі 286548,34 грн., пені в розмірі 8949,73 грн., інфляційних втрат в розмірі 103447,37 грн. та 3% річних в розмірі 7300,76 грн. в задоволенні позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову відмовити.

У задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом про відстрочку виконання рішення суду відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили

Повна постанова складена 21.12.2015 року.

Головуючий суддя Шепітько І.І.

Суддя Медуниця О.Є.

Суддя Черленяк М.І.