ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р.Справа № 916/4045/15

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Волкова Р.В.,

при секретарі судового засідання Кришталь Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "База відпочинку "Чайка Белаз"

До відповідача: Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області

про: визнання недійсним рішення, зобовязання вчинити певні дії та визнання дійсними договорів

За участю:

Від позивача: ОСОБА_1 (директор за наказом);

Від відповідача: ОСОБА_2 (за довіреністю);

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "База відпочинку "Чайка Белаз", звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача, Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області, про наступне:

- визнання недійсним та скасування рішення відповідача № 489-VI від 14.06.2012;

- зобовязання внести зміни в типову форму державної статистичної звітності 6-зем „Звіт про наявність земель, розподілення їх за власниками землі, землекористувачами, категоріями і видами економічної діяльності і іншу земельно-кадастрову документацію, відобразивши в їх змісті користувачем земельної ділянки за адресою Одеська обл.., Овідіопольськиі р-н, с.Грібовка, вул.Середня, 10, ТОВ БВ „ЧАЙКА БЕЛАЗ;

- внесення змін до договору оренди земельної ділянки базі відпочинку "Чайка" площею 0,7971га від 08.09.2000 р., укладеного між позивачем та відповідачем, і договір про внесення змін в договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу ОСОБА_3 08.09.2000 р. за реєстраційним № 2789, замінивши в них сторону договору Дочірнє підприємство „База відпочинку „Чайка на товариство з обмеженою відповідальністю „База відпочинку „Чайка Белаз;

- визнання дійсним договору оренди земельної ділянки бази відпочинку „Чайка площею 0,7971га від 08.09.2000 р. і договір про внесення змін в договір оренди земельної ділянки від 08.10.2010 р. з внесенням судом в їх зміст змін у назві орендаря земельної ділянки з Дочірнього підприємства „База відпочинку „Чайка на Товариство з обмеженою відповідальністю „База відпочинку „Чайка Белаз і правомірність орендаря володіти і користуватися цією земельною ділянкою згідно умов договору оренди і у відповідності з діючим законодавством.

В обґрунтування своїх вимог посилається на укладання з відповідачем 08.09.2000 р. договору оренди земельної ділянки строком на 10 років, укладання додаткового договору про зміну строку оренди з 10-ти до 20-ти років, його нотаріальне посвідчення, продовження фактичного користування орендованою земельною ділянкою, здійснення орендних платежів за весь період дії договору до наступного часу, перейменування (реорганізацію) позивача 09.02.2012 р. з ДП "БО "Чайка" в Товариство з обмеженою відповідальністю "База відпочинку "Чайка Белаз", наявність на орендованій земельній ділянці капітальних споруд позивача, ігнорування або відписки відповідача на звернення позивача про внесення змін до договору оренди в частині назви позивача, відмову відповідача від укладання нового договору оренди, незаконну відмову 01.09.2015р. з боку Державного кадастрового реєстратора відділу Дерземагенства в Овідіопольському районі у присвоєнні кадастрового номеру, отримання з листу відділу Дерземагенства в Овідіопольському районі від 18.09.2015 р. інформації про прийняття відповідачем оскаржуваного рішення № 489-VI від 14.06.2012 р., незаконність вказаного рішення, відсутність у відповідача повноважень в односторонньому порядку приймати рішення про вилучення земельної ділянки, відсутність підстав для припинення права користування земельною ділянкою, прийняття відповідачем орендних платежів за весь час з моменту укладання договору оренди та на інші зазначені у позовній заяві та поясненнях обставини.

Правова позиція позивача містить певні протиріччя, оскільки він одночасно вказує на автоматичне продовження строку дії договору оренди внаслідок відсутності заперечень сторін та на його продовження шляхом внесення змін у строк його дії додатковою угодою.

Відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на закінчення строку дії договору оренди, безпідставність посилань на договір про внесення змін щодо строку дії договору оренди внаслідок відсутності відповідної реєстрації таких змін згідно з вимогами законодавства, припинення договору після закінчення строку на який він був укладений, невірне тлумачення позивачем п.2.2 договору оренди щодо порядку його автоматичного продовження та на інші вказані у поясненнях обставини.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Між сторонами 08.09.2000 р. був підписаний договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого відповідач надав, а позивач прийняв у строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться в с.Грибівка, база відпочинку "Чайка", Овідіопольському районі Одеської області. Площа земельної ділянки 7971кв.м.

Підставою для укладання договору оренди стало рішення 14 сесії ХХІІІ скликання Дальницької сільської ради за № 271 від 24.05.2000 р.

Договір укладений терміном на 10 років з дати його реєстрації (п.2.2).

Договір укладений у нотаріальній формі та зареєстрований відповідачем за № 31 11.10.2000.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

П.1 ст.202 Цивільного Кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Ст. 629 Цивільного Кодексу України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як на одну з підстав для продовження строку дії договору, позивач посилається на ст.764 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до вказаної статті, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічна норма міститься у ч.3 ст.33 Закону України „Про оренду землі у редакції на момент закінчення строку дії договору в 2010 році, - „У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Проте, посилання позивача на вказані правові норми суд вважає безпідставними, оскільки у тексті договору оренди земельної ділянки сторони визначили інший порядок.

Так, згідно з ч.2 п.2.2 договору, сторони зазначили наступне, - „По закінченню терміну договору орендар має переважне право на поновлення договору на новий термін. У цьому разі зацікавлена сторона повинна повідомити письмово другу сторону про бажання щодо продовження дії договору на новий термін пізніше, ніж за два місяці до його закінчення.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Визначення сторонами особливостей продовження строку дії договору не суперечить вимогам чинного законодавства.

В матеріалах справи відсутнє відповідне повідомлення, в якому був би чітко виявлений намір та бажання позивача продовжити термін дії договору на новий строк, тобто ще на 10 років.

Замість цього до матеріалів справи надане листування сторін, з якого вбачається намір позивача продовжити строк дії договору на 49 років шляхом укладання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки.

За наслідками такого листування на 55 сесії V скликання Дальницької сільської ради прийняте рішення № 2463 від 28.09.2010 р., яким вирішено продовжити термін дії договору оренди земельної ділянки та укласти з позивачем додатковий договір до договору оренди, яким внести зміни в текст договору щодо терміну його дії, а саме викласти перший абзац пункту 2.2 в наступній редакції: „Договір укладено терміном на 20 (двадцять) років, починаючи з лати його державної реєстрації.

Процедура внесення змін до договору не є тотожною процедурі його автоматичної пролонгації відповідно до умов п.2.2 договору.

Договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки складений 08.10.2010 р.

Частина 5 ст.126 Земельного Кодексу України, у редакції станом на час підписання додаткової угоди визначала, що право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Стаття 126 Земельного Кодексу України у діючий редакції визначає, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Крім того, відповідно до ст.125 Земельного Кодексу України як у діючий редакції так і у редакції 2010 року, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Разом з цим, суд вважає безпідставними посилання відповідача на ст.18 Закону України „Про оренду землі, оскільки вона була виключена відповідно до прийнятого 11.02.2012 р. Закону України „Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України.

Згідно з прикінцевими положеннями вказаного Закону у редакції на момент прийняття, цей Закон набирає чинності з дня його опублікування, крім пунктів 3 і 5 розділу I та пункту 4 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2012 року.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень встановлено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно в порядку, визначеному цим Законом, здійснюється з 1 січня 2012 року.

Відповідно до ч. 2 п.3 Прикінцевих та перехідних положень, до 1 січня 2012 року державна реєстрація права власності, права користування (сервітут) земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводиться територіальними органами земельних ресурсів.

В подальшому редакцію пунктів 1, 2 та 3 Прикінцевих положень було змінено в частині набрання чинності з 1 січня 2013 року, та виключено п.4.

Доказів державної реєстрації додаткової угоди у встановленому діючим законодавством порядку позивач суду не представив.

Разом з цим, суд погоджується з твердженням позивача про те, що підписаний та нотаріально посвідчений договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки до наступного часу не втратив можливості його реєстрації. Проте суд не погоджується з твердженнями позивача про скасування необхідності такої реєстрації законом.

Так, відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон ), а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Відповідно до статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Діюча редакція ст.202 Земельного Кодексу України визначає, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.

Редакція вказаної статті на момент на момент укладання додаткового договору визначала наступне:

„1. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель.

2. Державний реєстр земель складається з двох частин:

а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок;

б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

З 1 січня 2013 року законодавство України не передбачає державної реєстрації договорів оренди землі. Замість цього запроваджено процедуру реєстрації права оренди. При цьому право оренди посвідчується відповідним договором оренди.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації та їх обтяжень визначені Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Права та обтяження, що підлягають державній реєстрації визначені у ст.4 вказаного Закону.

В тому числі підлягає реєстрації право оренди земельної ділянки.

Виходячи з системного аналізу чинного законодавства стосовно необхідності реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі, суд дійшов до висновку, що якщо ці зміни зачіпають інформацію, яка підлягає внесенню до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, то подавати додаткову угоду на реєстрацію необхідно.

Процедуру ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у теперішній час визначено „Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141.

Перелік відомостей, які вносить державний реєстратор до запису про інші речові права та суб'єкта цих прав, в тому числі стосовно оренди земельної ділянки, наведений у п.22 вказаного положення. До таких відомостей віднесений в тому числі і строк дії речового права (ознака безстроковості), - п.п.3 п.22 Положення.

Тобто, якщо внаслідок укладення додаткової угоди змінюється відомості, які підлягають внесенню до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, подавати таку додаткову угоду на реєстрацію необхідно.

Такої ж позиції притримується і Державна реєстраційна служба України. В своєму листі від 05.03.2014 р. №462/22-14-05 вона зокрема зазначає: "...ситуація передбачена Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року N 3502/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 12 грудня 2011 року за N 1429/20167, відповідно до підпункту 2.5 якого внесення змін до записів Державного реєстру прав поводиться у зв'язку зі зміною відомостей про нерухоме майно, право власності та суб'єкта (суб'єктів) цього права, інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, що містяться у Державному реєстрі прав, які не пов'язані з проведенням державної реєстрації прав.

Саме За таких обставин суд вважає безпідставними твердження позивача щодо непередбаченості діючим законодавством реєстрації права оренди.

Відсутність державної реєстрації договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки дає підстави стверджувати, що між сторонами не виникли права та зобовязання, передбачені договором від 08.10.2010 р.

Позивач також стверджує, що навіть у разі припинення строку дії договору, відповідач мав право примусово припинити право землекористування позивача лише за рішенням суду та лише за вичерпним переліком підстав, встановлених ст.ст.141, 143 Земельного Кодексу України.

Такі твердження позивача суд вважає безпідставними, оскільки закінчення терміну оренди припиняє взаємні права та обовязки сторін, які є предметом договору.

Крім того, пунктом 3.2 договору оренди передбачений обовязок позивача повернути відповідачеві земельну ділянку після закінчення строку оренди.

Відповідно до ст.31 Закону України „Про оренду землі, договір оренди землі припиняється в раз закінчення строку, на який його було укладено.

Як вже зазначалось, договір оренди земельної ділянки був підписаний між сторонами 08.09.2000 р., зареєстрований 11.10.2000 р., укладався строком на 10 років з дати його реєстрації (п.2.2).

Таким чином, строк дії договору закінчився.

Відповідачем 14.06.2012 р. було прийняте рішення „Про передачу земельної ділянки, на якій розташована база відпочинку Чайка до земель запасу Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області.

Рішення обґрунтоване закінченням строку дії договору оренди земельної ділянки.

Дослідивши обставини справи та враховуючи вищевикладене, суд вважає безпідставними як твердження позивача про продовження строку договору оренди земельної ділянки, так і засновані на цьому доводи щодо незаконності оскаржуваного рішення відповідача.

Щодо посилань позивача на наявність в нього капітальних споруд на спірній земельній ділянці, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Дійсно, ст.120 Земельного Кодексу України регламентує перехід права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду. І у разі наявності передбачених вказаною статтею обставин до позивача дійсно може переходити право на користування земельною ділянкою. Проте дослідження підстав виникнення права власності на ці споруди, ознак їх віднесення до капітальних споруд, час виникнення у позивача права власності та редакція Земельного Кодексу України на момент такого права не входять до предмету розгляду по цій справі. Сторонами не заявлено вимог з питань права власності на такі споруди або з приводу їх знесення або з інших повязаних з цим питань. Перелік позовних вимог визначений позивачем у позові, зустрічна позовна заява не подавалась.

Позивачем також заявлена вимога про зобовязання внести зміни в типову форму державної статистичної звітності 6-зем „Звіт про наявність земель, розподілення їх за власниками землі, землекористувачами, категоріями і видами економічної діяльності і іншу земельно-кадастрову документацію, відобразивши в їх змісті користувачем земельної ділянки за адресою Одеська обл., Овідіопольськиі р-н, с.Грібовка, вул.Середня, 10, ТОВ БВ „ЧАЙКА БЕЛАЗ. Вказана позовна вимога задоволенню не підлягає внаслідок недоведеності наявності у відповідача обовязку вчиняти такі дії та з урахуванням вищевикладених обставин щодо строку дії договору оренди земельної ділянки.

Позивачем також заявлена вимога про внесення змін до договорів в частині заміни сторони. Фактично йдеться про заміну назви позивача, оскільки згідно з його Статутом, ТОВ „База відпочинку „ЧАЙКА БЕЛАЗ є правонаступником Дочірнього підприємства „База відпочинку „Чайка (ч.4 п.1 Статуту) та має той же самий код ЕДРПОУ.

Підстави для зміни або розірвання договору визначені у ст.651 Цивільного Кодексу України.

Так, згідно з п.1 вказаної статті зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.2 вказаної статті договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Доказів наявності обставин, з якими діюче законодавство повязує виникнення у позивача права вимагати в судовому порядку зміни договору суду не представлено. Крім того, як вже встановлено судом, договір оренди земельної ділянки від 08.09.2000 р. припинився внаслідок закінчення строку, на який його було укладено, а договір про внесення змін в договір оренди земельної ділянки від 08.10.2010 р. не був зареєстрований у встановленому порядку.

Позивачем також заявлено вимогу про визнання дійсними вищевказаних договорів.

Вказані вимоги також не підлягають задоволенню з урахуванням вищезазначених обставин стосовно строку дії договорів та в звязку з не доведенням позивачем обставин, з наявністю яких діюче законодавство повязує можливість визнання договору дійсним, в тому числі передбачених ст.220 Цивільного Кодексу України.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача не доведеними належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15, 202, 626, 627, 629, 651, 654, 764 Цивільного Кодексу України, ст.ст.120, 125, 126, 202 Земельного Кодексу України, ст.ст. 4-6, 11, 17, 19, 31, 33, ст.ст.32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 14.12.2015 року.

Повний текст рішення складено 21 грудня 2015 р.

Суддя Р.В. Волков