номер провадження справи 18/143/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2015 справа № 908/5323/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Мясопереробний комплекс ЛТД (69065, м. Запоріжжя, вул. Електрозаводська, 3)

до відповідача фермерського господарства Зустріч (70536, Запорізька область, Оріхівський район, с. Новояковлівка, вул. Кібенка Віктора, буд. 22)

про стягнення 99212,77 грн.

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 21.09.2015 р., паспорт серія СА № 900871 від 26.11.1998 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 06/01/2015 від 06.01.2015 р., паспорт серія СЮ № 219912 від 02.06.2011 р.;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 09.10.2015 р. звернулося товариство з обмеженою відповідальністю Мясопереробний комплекс ЛТД з позовною заявою до фермерського господарства Зустріч про стягнення 99212,77 грн., які складаються з 88454,88 грн. інфляційних витрат та 10757,89 грн. 3% річних. Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором постачання № 1827 від 27.12.2011 р., а саме недопоставкою товару у кількості 9287 тон на загальну суму 325973,70 грн. з урахуванням ПДВ. У звязку з порушенням строків та обсягів поставки товару, позивач, звернувся до суду з позовом про стягнення попередньої оплати та штрафних і компенсаційних санкцій. В результаті розгляду судами всіх інстанцій справи № 908/2603/13 до стягнення залишилися сума попередньої оплати у розмірі 325973,70 грн. Оскільки відповідач не виконав добровільно рішення суду про стягнення 325973,70 грн., то позивач вважає, що це є грошовим зобовязанням, та керуючись приписами ст. 625 ЦК України, нарахував до стягнення втрати від інфляції та 3% річних. Позов обґрунтований ст.ст. 11, 16, 599, 625 ЦК України.

Ухвалою суду від 12.10.2015 року порушено провадження у справі № 908/5323/15, присвоєно справі номер провадження 18/143/15, судове засідання призначене на 18 листопада 2015 року; розгляд справи відкладався спочатку на 02.12.2015 р, потім на 16.12.2015 р.; строк вирішення спору продовжено з урахуванням вимог ст. 69 ГПК України. Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу за наявними документами та закінчений 16.12.2015 р., судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача надав клопотання № 181 від 15.12.2015 р. про залучення документів до матеріалів справи, що витребувані судом попередніми ухвалами; уточнив період нарахування компенсаційних санкцій з 14.10.2013 р., пояснив, що в розрахунок взято день проголошення судом першої інстанції рішення у справі № 908/2603/13; підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, що викладені у позові; просив позов задовольнити.

Представник відповідача підтримав заперечення, що викладені у відзиві № 18/11 від 18.11.2015 р.; надав додаткові пояснення до відзиву № 16/12 від 16.12.2015 р. Заперечення вмотивовані наступним: стягнення суми попередньої оплати нарахованої за договором поставки не вважається грошовим зобов'язанням у розумінні ст. 625 ЦК України. Зазначив, що 23.11.2015 року Донецьким апеляційним господарським судом розглянута справа № 908/3654/15, предметом якої був спір по поставці 33,34 тонн. соняшника здійсненого Ф/Г «Зустріч» 21.11.2014 р. на адресу ТОВ «М'ясопереробний комплекс ЛТД». Даним судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що після набрання законної сили судового рішення (№908/2603/13) зобов'язання Ф/Г «Зустріч» по поставці соняшника згідно договору №М1827 від 27.12.2011р. не припинились. Тобто, кошти перераховані ТОВ «Мясопереробний комплекс ЛТД» на адресу Ф/Г «Зустріч» не змінили свого статусу передплати. Також судом встановлено, що відповідно до даного договору, після винесення судового рішення ФГ «Зустріч» в рахунок виконання своїх зобов'язань поставило ТОВ «М'ясопереробний комплекс ЛТД» зерно соняшника в кількості 33,34 тонн на загальну суму 117023,40 грн. Таким чином, дана сума в будь-якому випадку не є грошовим зобов'язанням і додаткове нарахування на неї суми інфляції та 3 % річних є безпідставним. З урахуванням викладеного відповідач просив в позові відмовити.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Зустріч» (продавець, відповідач у справі) та товариство з обмеженою відповідальністю «М'ясопереробний комплекс ЛТД» (покупець, позивач у справі) 27.12.2011 р. уклали договір № 1827 з наступними змінами та доповненнями (надалі договір).

Пунктом 1.1. договору визначено, що у відповідності з цим договором продавець зобовязується передати у власність покупцю товар, а покупець зобовязується прийняти товар та сплатити за нього визначену договором грошову суму.

Товаром, купівля-продаж якого здійснюється у відповідності з дійсним договором, є соняшник врожаю 2011 р. (п.1.2. договору).

Відповідачем обовязок з поставки соняшнику виконаний частково, що встановлено в ході розгляду справи № 908/2603/13, судові акти в якій, мають преюдиційне значення при розгляді даної справи.

Так, при розгляді справи № 908/2603/13 судами встановлено наступне:

На підставі рахунків-фактур № 78 від 27.12.2011 р., № 79 від 27.12.2011 р., податкових накладних № № 60/2, 61/2 від 29.12.2011 р. та на виконання умов п. 5.1. договорів (№№ 1825 та 1827 від 27.12.2011 р.), ТОВ «М'ясопереробний комплекс ЛТД» здійснив попередню оплату товару, що складає 772200,00 грн., в тому числі ПДВ 128700,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 36к від 29.12.2011 р.

Сторонами 22.05.2012 р. підписана Додаткова угода № 1 (рег. № М 295) до договору № М 1827 від 27.12.2011 р., в якій п.п. 1., 1.1. та 1.2. зазначено, що у зв'язку з неналежним виконанням зі сторони продавця обовязку по поставці товару по договору № М 1827 від 27.12.2011р., а саме поставка покупцю товару не здійснена, а також зарахуванням покупцем на розрахунковий рахунок продавця передплати у розмірі 386100 (триста вісімдесят шість тисяч сто) грн. 00 коп., сторонами узгоджено наступне: строк поставки товару визначити до 31.05.2012 р. При цьому, сторонами визначено, що до дати підписання цієї додаткової угоди існує прострочка зі сторони продавця у відповідності з умовами договору № М 1827 від 27.12.2011 р.

Згідно з п.п. 1. 1.2. Додаткової угоди № 2 до договору № М 1827 від 27.12.2011 р., у зв'язку з неналежним виконанням зі сторони продавця обовязку по поставці товару по договору № М 1827 від 27.12.2011 р., а саме поставка покупцю товару не здійснена, а також зарахуванням покупцем на розрахунковий рахунок продавця передплати у розмірі 386100 (триста вісімдесят шість тисяч сто) грн. 00 коп., сторонами узгоджено наступне: строк поставки товару визначити до 30.06.2012 р. При цьому, сторонами визначено, що до дати підписання цієї додаткової угоди існує прострочка зі сторони продавця у відповідності з умовами договору № М 1827 від 27.12.2011 р.

При розгляді справи № 908/2603/13 ФГ «Зустріч» визнало вимогу позивача про стягнення вартості недоотриманого товару в сумі 325973,70 грн.

За результатами перегляду рішення у справі № 908/2603/13 від 14.10.2013 р. в апеляційній та касаційній інстанціях, сума попередньої оплати, що підлягає стягненню з відповідача у розмірі 325973,70 грн. залишилася незміною.

На виконання постанови Донецького апеляційного господарського суду від 18.12.2013 р. та рішення господарського суду Запорізької області від 14.10.2013 р. у справі № 908/2603/13, 21.01.2014 р. виданий наказ на примусове стягнення, який в подальшому переданий для примусового виконання до органу виконання.

На підставі наказу господарського суду Запорізької області у справі № 908/2603/13, в межах виконавчої процедури, на розрахунковий рахунок позивача зараховані грошові суми в наступних періодах: 08.08.2014 р. - 25973,70 грн., 09.09.2014 р. - 20000,00 грн., 10.09.2014 року - 30000,00 грн., 15.09.2014 року - 20000,00 грн., 22.09.2014 року - 20000,00 грн., 17.10.2014 року - 10000,00 грн. Загальна сума зарахованих грошових коштів за період з 08.08.2014 р. по 17.10.2014 року склала 125973,70 грн.

Станом на 30.10.2014 року основна сума заборгованості ФГ «Зустріч» складала 200000,00 грн., що підтверджується підписаним сторонами актом звіряння взаєморозрахунків № МП000000580 від 30.10.2014 року.

За взаємною домовленістю сторін, 21.11.2014 року ФГ «Зустріч» в рамках договору постачання № М 1827 від 27.12.2011 року та підписаної до нього специфікації № 1 в рахунок погашення заборгованості, здійснило постачання насіння соняшника на загальну суму 117023,40 в кількості 33,340 тон (за ціною 3510,00 грн. за тонну з ПДВ). Даний факт встановлений ухвалою господарського суду Запорізької області від 16.04.2015 року у справі № 908/2603/13.

Відповідач, маючи грошову заборгованість у розмірі 82976,60 грн., звернувся до суду, в межах справи № 908/2603/13, із заявою про розстрочку виконання рішення суду.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 16.04.2015 р. у справі № 908/2603/13, за відповідачем визнаний залишок боргу в сумі 82976,60 грн. та визначений графік розстрочення виконання рішення суду, відповідно до якого ФГ «Зустріч» має сплатити в строк до 30.04.2015 р. 10000,00 грн., до 31.05.2015 р. 20000,00 грн., до 30.06.2015 р. 20000,00 грн., до 31.07.2015 р. 20000,00 грн., до 31.08.2015 р. 21748,79 грн.

Матеріали справи містять платіжні доручення № 134 від 09.09.2014 р. на суму 20000,00 грн., № 145 від 10.09.2014 р. на суму 30000,00 грн., № 159 від 15.09.2014 р. на суму 20000,00 грн., № 180 від 22.09.2014 р. на суму 20000,00 грн., № 226 від 17.10.2014 р. на суму 10000,00 грн., відповідно до яких ФГ «Зустріч» повернуло позивачу кошти за соняшник згідно акту звірки № 533 від 25.07.2014 р. Також суду надані докази сплати відповідачем заборгованості, яка встановлена ухвалою суду у справі № 908/2603/13 від 16.04.2015 р., а саме платіжне доручення № 18 від 08.05.2015 р. на суму 10000,00 грн., №; 64 від 11.06.2015 р. на суму 10000,00 грн., № 65 від 16.06.2015 р. на суму 1000000 грн., № 77 від 08.07.2015 р. на суму 20000,00 грн., № 81 від 10.08.2015 р. на суму 20000,00 грн., № 176 від 02.09.2015 р.

Враховуючи невиконання рішення суду, яке, на думку позивача, є грошовим зобовязанням, на підставі положень статті 625 ЦК України, позивачем заявлені вимоги про стягнення 10757,89 грн. 3% річних за період прострочення з 14.10.2013 р. по 16.04.2015 р. та 88454,88 грн. інфляційних втрат за період прострочення 14.10.2013 р. по 16.04.2015 р.

Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення 99212,77 грн., які складаються з 88454,88 грн. інфляційних витрат та 10757,89 грн. 3% річних задоволенню не підлягають виходячи з наступного:

Цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати повязані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вже зазначалося судом, під час розгляду справи № 908/2603/13, встановлено, що на виконання умов п. 5.1. договорів (№№ 1825 та 1827 від 27.12.2011 р.), ТОВ «М'ясопереробний комплекс ЛТД» здійснив попередню оплату товару, що складає 772200,00 грн. В обовязки відповідача входило - поставка насіння соняшника в установлені строки. Факт порушення відповідачем строків та обсягів поставки насіння соняшника (виконання зобовязань за договором) встановлено судом під час розгляду справи № 908/2603/13. Також встановлено, що станом на 01.07.2012 р. відповідач (ФГ «Зустріч») не надав доказів повернення отриманих в рамках договору № 1827 грошових коштів (попередньої оплати).

Виходячи з викладеного слідує, що стаття 625 ЦК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність.

Пунктом 5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» встановлено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Враховуючи той факт, що нарахування позивачем компенсаційних санкцій здійснювалося саме на стягнуту суму за рішенням суду, яка є сумою авансу (попередньої оплати), правових підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України не виникло, внаслідок чого суд відмовляє у задоволені вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивач не довів та документально не підтвердив порушення відповідачем грошового зобовязання та, як наслідок, наявності у нього правових підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 35, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 22 грудня 2015 р.

Суддя В.В. Носівець