РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2015Справа № 910/27490/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Деснянського району м. Києва

про стягнення 78 311, 64 грн.

Суддя Ломака В.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю № 91/2015/11/11-7 від 11.11.2015 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю б/н від 09.11.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (далі позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Деснянського району м. Києва (далі відповідач) про стягнення 78 311, 64 грн., в тому числі 39 401, 06 грн. основного боргу, 27 672, 46 грн. інфляційних втрат, 11 238, 12 грн. 3% річних. Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати щодо сплати судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що відповідно до укладеного між сторонами Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді він поставив відповідачу теплову енергію у гарячій воді, за яку останній в порушення взятих на себе зобовязань в повному обсязі не розрахувався, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем за період з 01.01.2013 р. по 01.01.2014 р. у розмірі 39 401, 06 грн. Враховуючи зазначене, позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.10.2015 р. порушено провадження у справі № 910/27490/15, її розгляд призначено на 17.11.2015 р.

При цьому, означеною ухвалою суд доручив Комунальному підприємству «Головний інформаційно-обчислювальний центр» надати інформацію про зарахування коштів на розрахунковий рахунок ПАТ «Київенерго» в оплату теплової енергії, поставленої протягом періоду з 01.01.2013 р. по 01.01.2014 р.

04.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» надійшла запитувана судом інформація.

В судовому засіданні 17.11.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 15.12.2015 р.

03.12.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

04.12.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до змісту якої позивач просив суд стягнути з відповідача 11 238, 13 грн. основного боргу та 32 031, 76 грн. інфляційних втрат, вказуючи на те, що відповідачем було погашено основну заборгованість в сумі 39 401, 06 грн.

У судовому засіданні 15.12.2015 р. від представника відповідача надійшли письмові пояснення, в яких він вказує на те, що нараховані позивачем 3 % річних та інфляційні втрати є надміру великими у порівнянні з сумою основного боргу, з огляду на що просить в їх задоволенні відмовити.

Судом у судовому засіданні 15.12.2015 р. було вирішено відмовити у прийнятті до розгляду заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, поданої 04.12.2015 р., оскільки за своїм змістом фактично вона є заявою про відмову від позовних вимог в частині стягнення основного боргу, проте як представник, що її підписав, такими повноваженнями не наділений.

У судовому засіданні 15.12.2015 р. суд в порядку ст. 77 ГПК України оголосив перерву до 22.12.2015 р.

У судовому засіданні 22.12.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

01.01.2006 р. між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (правонаступником якої згідно з Загальними положеннями Статуту є позивач) (далі енергопостачальна організація/позивач) та Дитячою поліклінікою № 2 Деснянського району м. Києва, яка на підставі рішення Київської міської ради № 122/9179 від 17.04.2013 р. була реорганізована у Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Деснянського району м. Києва і є правонаступником усіх прав та обовязків Дитячої поліклініки № 2 Деснянського району м. Києва (далі абонент) було укладено Договір № 691318 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі Договір).

Предметом цього Договору є постачання, користування та своєчасна оплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим Договором (п. 1.1. Договору).

В силу п. 2.1. Договору при виконанні умов цього Договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською держадміністрацією, Положенням про Держенергоспоживнагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж (далі Правил), нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Відповідно до п. 2.2.1. Договору постачальник зобовязується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію в період опалювального сезону; гарячого водопостачання протягом року; в кількості та в обсягах згідно з Додатком № 1 до цього Договору.

Згідно із Звертанням-дорученням від 01.01.2006 р., абонент просив облік споживання теплової енергії проводити по приладах обліку.

За умовами п. 2 Додатку № 4 до Договору, абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у Районному відділі теплозбуту № 6 за адресою: вул. Меліоративна, буд. № 11, розрахункова група, тел. 512-47-56, табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акті звірки абонент повертає в РВТ), та платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Сплату за вказаними в п. 2 цього Додатку документами, абонент виконує не пізніше 25 числа поточного місяця, при цьому: в разі, якщо абонент розраховується за показниками приладів обліку, йому предявляється до сплати заявлена кількість теплової енергії на поточний місяць (згідно Додатку № 1 до Договору). У випадку перевищення фактичного використання теплової енергії понад заявленого, ця кількість перевищення самостійно сплачується абонентом не пізніше 28 числа поточного місяця. У випадку, якщо фактичне використання нижче від заявленого, сплата проводиться за фактичними показниками (п. 3 Додатку № 4 до Договору).

Пунктом 3.3. Додатку № 4 до Договору передбачено, що бюджетні організації споживають теплову енергію в межах коштів, передбачених кошторисом витрат, як на поточне споживання так і на покриття заборгованості з поданням енергопостачальній організації кошторису витрат на кожний рік.

У звязку з набранням чинності Закону України «Про здійснення державних закупівель», 12.03.2013 р. позивач (учасник) та відповідач (замовник) уклали Договір про закупівлю товару (теплова енергія у гарячій воді/парі) за державні кошти № 691318 (далі Договір) відповідно до п. 1.1. якого учасник зобовязується поставити замовнику товар, зазначений в п. 1.2. Договору, а замовник прийняти і оплатити товар в порядку і строки згідно з цим Договором.

Найменування товару пара та гаряча вода; постачання пари та гарячої води (код згідно ДК 016-2010:35.30.1). товар за цим Договором постачається замовнику за допомогою технічних засобів передачі та розподілу гарячої води та пари. Одиницею виміру теплової енергії є 1 Гкал. (п. 1.2. Договору).

Пунктом 1.3. Договору передбачено, що теплова енергія поставляється замовнику у кількості 796 Гкал, згідно з Додатком 2 до цього Договору.

Відповідно до п. 5.1. Договору строк (термін) поставки товарів до 31.12.2013 р.

Згідно з п. 4.2. Договору розрахунки проводяться щомісячно шляхом оплати замовником вартості спожитої теплової енергії протягом 3-х діб після предявлення учасником рахунка на оплату товару або після підписання сторонами акта приймання-передавання товарної продукції за звітний період згідно з Додатком 4.

До рахунка додаються: облікові картки за звітний період, акти приймання-передавання товарної продукції за звітний період та акти звіряння розрахунків на звітну дату (п. 4.3. Договору).

За умовами п. 11.1. Договору цей Договір укладається на виконання вимог Закону України «Про здійснення державних закупівель» та у звязку з безперервним технічним процесом постачання теплової енергії сторони дійшли згоди вважати додатками до даного Договору додатки до Договору на постачання теплової енергії від 01.01.2006 р. № 691318. Перелік цих додатків зазначається у п. 12.1. даного Договору.

Пунктом 12.1. Договору передбачено, що сторони дійшли згоди, що невідємною частиною цього Договору є, зокрема Додаток № 4 Порядок розрахунків за теплову енергію.

Як зазначалось судом вище, За умовами п. 2 Додатку № 4 до Договору, абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у Районному відділі теплозбуту № 6 за адресою: вул. Меліоративна, буд. № 11, розрахункова група, тел. 512-47-56, табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акті звірки абонент повертає в РВТ), та платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Сплату за вказаними в п. 2 цього Додатку документами, абонент виконує не пізніше 25 числа поточного місяця, при цьому: в разі, якщо абонент розраховується за показниками приладів обліку, йому предявляється до сплати заявлена кількість теплової енергії на поточний місяць (згідно Додатку № 1 до Договору). У випадку перевищення фактичного використання теплової енергії понад заявленого, ця кількість перевищення самостійно сплачується абонентом не пізніше 28 числа поточного місяця. У випадку, якщо фактичне використання нижче від заявленого, сплата проводиться за фактичними показниками (п. 3 Додатку № 4 до Договору).

Пунктом 3.3. Додатку № 4 до Договору передбачено, що бюджетні організації споживають теплову енергію в межах коштів, передбачених кошторисом витрат, як на поточне споживання так і на покриття заборгованості з поданням енергопостачальній організації кошторису витрат на кожний рік.

Згідно з п. 10.1. Договору, цей Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2013 р., а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України умови цього Договору застосовуються до відносин, що виникли між сторонами до моменту укладання цього Договору з 01.01.2013 р. (п. 10.2. Договору).

12.03.2013 р. між сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору, якою сторони виклали Додаток № 1 до Договору та п. 3.1. Договору в новій редакції, а також змінили п. 10.1. Договору, встановивши, що цей Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 27.12.2013 р.

Як зазначає позивач, в період з 01.01.2013 р. по 01.01.2014 р. свої зобов'язання за зазначеним Договором відповідач не виконав належним чином, внаслідок чого за ним виникла заборгованість за використану теплову енергію в сумі 39 401, 06 грн.

Так, факт отримання відповідачем послуг за Договором у спірний період в сумі 496 655, 28 грн. підтверджується доданими до матеріалів справи обліковими картками (табуляграмами), а саме: за січень 2013 р. на суму 96 220, 52 грн., за лютий 2013 р. на суму 83 334, 12 грн., за березень 2013 р. на суму 88 404, 55 грн., за квітень 2013 р. на суму 55 170, 02 грн., за травень 2013 р. на суму 3 652, 37 грн., за червень 2013 р. на суму 1 491, 71 грн., за липень 2013 р. на суму 0, 00 грн., за серпень 2013 р. на суму 0, 00 грн., за вересень 2013 р. на суму 0, 00 грн., за жовтень 2013 р. на суму 44 298, 95 грн., за листопад 2013 р. на суму 53 019, 71 грн., за грудень 2013 р. на суму 71 063, 33 грн.

16.12.2013 р. між позивачем (учасник) Дитячою поліклінікою № 2 Деснянського району м. Києва (замовник), та відповідачем (правонаступник) було укладено Додаткову угоду до Договору від 12.03.2013 р. № 691318, відповідно до п. 1.1. якої преамбулу зазначеного Договору виклали в наступній редакції:

ПАТ «Київенерго», в особі заступника директора СВО «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності від 02.09.2013 р. № 1/2013/09/02-1 та Положення про СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» (далі учасник) з однієї сторони, та Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Деснянського району м. Києва, (далі замовник), в особі директора КНП «ЦПМСД № 4» Деснянського району м. Києва ОСОБА_4, що діє на підставі статуту та Розпорядження Деснянської РДА в м. Києві від 23.10.2013 р. № 647-К з іншої сторони, разом Сторони, уклали цей Договір про таке:».

Згідно з п. 2 Додаткової угоди від 16.12.2013 р., правонаступник визнає та підтверджує заборгованість за договором від 12.03.2013 р. № 691318 станом на 01.11.2013 сумою 313 044, 33 грн.

Оскільки відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобовязання з оплати спожитої теплової енергії, за ним виникла заборгованість в сумі 39 401, 06 грн., з огляду на що позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

При цьому, під час провадження у справі суд встановив, що 07.10.2015 р., тобто до дати звернення позивача з даним позовом до суду, відповідач сплатив вказану заборгованість, а відповідно непогашеними залишились вимоги позивача щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором енергопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

В силу приписів ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу приписів ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Оскільки відповідач взяв на себе зобовязання з оплати поставленої позивачем теплової енергії, однак в обумовлені строки не сплатив позивачеві повністю її вартості, позивачем було разом з 39 401, 06 грн. основного боргу нараховано та заявлено до стягнення 11 238, 13 грн. 3 % річних та 32 031, 76 грн. інфляційних втрат.

При цьому, як зазначалось вище, 07.10.2015 р., тобто до дати звернення позивача з даним позовом до суду, відповідач сплатив основну заборгованість, з огляду на що предмет спору в цій частині на момент порушення провадження у справі не існував.

Як на тому наголошено в п. 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», господарський суд припиняє провадження у справі, у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами, у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

З урахуванням зазначеного, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення 39 401, 06 грн. основного боргу, проте як вимоги щодо 3 % річних та інфляційних втрат вважає за необхідне задовольнити.

Так, згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Основною метою визначення інфляційних втрат є встановлення розміру компенсації, яку боржник зобов'язаний в порядку ст. 625 ЦК України сплатити кредитору для усунення наслідків знецінення грошових коштів, що не були вчасно повернуті внаслідок порушення грошового зобов'язання.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 р. також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов'язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 р., відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Так, відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97 р.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату від 27.07.2007 р. № 265 «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобовязання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобовязання, за період з моменту виникнення обовязку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов'язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що, як на тому наголошено в п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (див. постанову Вищого господарського суду України № 23/466 від 05.04.2011 р. та лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» № 62-97р від 03.04.1997 р.).

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» № 01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат в сумі 32 031, 76 грн. та 3 % річних в сумі 11 238, 13 грн., суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обовязок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно зясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе за договором обовязки щодо оплати вартості поставленої позивачем теплової енергії, позовні вимоги підлягають задоволенню частково з урахуванням зазначеного.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Деснянського району м. Києва (02232, місто Київ, бульвар Вигурівський, будинок 4; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, місто Київ, площа ОСОБА_5, будинок 5; ) 11 238 (одинадцять тисяч двісті тридцять вісім) грн. 13 коп. 3% річних, 32 031 (тридцять дві тисячі тридцять одну) грн. 76 коп. інфляційних втрат та 672 (шістсот сімдесят дві) грн. 99 коп. судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.12.2015 р.

Суддя В.С. Ломака