ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р.Справа № 923/1298/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Будішевської Л.О.,

Суддів: Величко Т.А., Мишкіної М.А.,

(Склад судової колегії змінений відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату суду №969 від 21.12.2015р. щодо повторного автоматичного розподілу справи та протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.12.2015р.)

при секретарі судового засідання Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, паспорт,

від відповідача ОСОБА_2, за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Таврійська будівельна компанія»

на рішення господарського суду Херсонської області від 28 вересня 2015 року

у справі №923/1298/15

за позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства «Таврійська будівельна компанія»

про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (доходу)

В судовому засіданні 24.11.2015р. оголошувалась перерва до 22.12.2015р.

встановив:

У липні 2015 року ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до господарського суду Херсонської області з позовом до публічного акціонерного товариства (ПАТ) «Таврійська будівельна компанія» (далі-відповідач) про стягнення з останнього нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (доходу) за період з 01.02.2013 року по 14.10.2014 року та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 28 вересня 2015 року позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Таврійська будівельна компанія» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (доходу) за період з 22.10.2014р. по 07.07.2015р. та середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Таврійська будівельна компанія» на користь ОСОБА_1 19686,71 грн., у тому числі 5725,28 грн. заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 22.10.2014р. по 07.07.2015р. в сумі 13961,43 грн., в іншій частині позовні вимоги відхилено, а також стягнуто з ПАТ «Таврійська будівельна компанія» в доход Державного бюджету України 2067,00 судового збору.

Рішення суду обґрунтовано посиланням на приписи норм статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100, пункти 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

Господарський суд відповідно до доказів, які містяться в матеріалах справи, встановив факт порушення відповідачем прав позивача щодо проведення розрахунку в день звільнення останнього, а тому вина відповідача є безспірною, що обумовило необхідність застосування судом норм права щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 5725,28 грн. та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день постановлення судового рішення у даній справі в сумі 13961,43 грн. (тобто з 22.10.2014 по 28.09.2015р.р.).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПАТ «Таврійська будівельна компанія» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Херсонської області від 28.09.2015р. в частині стягнення 19039,12 грн. середнього заробітку, припинити провадження в цій частині та скасувати дане рішення в частині надмірно сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

Господарський суд, приймаючи оскаржене рішення, застосував п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, зокрема, врахував при розрахунку суми стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку календарні дні, а не робочі.

У звязку з тим, що ОСОБА_1 працював не з понеділка по пятницю з 8-годинним робочим днем, а мав позмінний графік роботи, відповідач обчислив і надав довідку про середню заробітну плату позивача саме за робочий, а не календарний день.

Суд першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення взяв середній заробіток за робочий день та помножив його на календарні дні, тим самим порушуючи приписи п.8 вказаного вище Порядку №100, оскільки жодним чином не обґрунтував та не навів норми закону стосовно того, чи є даний випадок (спір) таким, при якому необхідно обраховувати середній заробіток виходячи з календарних днів.

Також, як зазначає скаржник, судом першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення були порушені норми статей 4-2 та 4-3 Господарського процесуального кодексу України, оскільки судом не додержані принципи господарського судочинства щодо рівності учасників справи та змагальності процесу. На думку скаржника, суд фактично замість позивача змінив предмет позову, обчислив та збільшив розмір позовних вимог, визначив період, за який стягнув середній заробіток.

Крім того, скаржник звертає увагу на те, що позивач при зверненні з позовною заявою просив стягнути лише заборгованість по заробітній платі, окремо ним згадано про середній заробіток за вимушений прогул, але без зазначення про його стягнення. Тобто, предметом спору у даній справі є лише стягнення нарахованої, але не сплаченої заробітної плати, а тому задоволення вимог по стягненню середнього заробітку за час затримки розрахунку є за межами позовних вимог.

Отже, господарський суд зайнявся довільним тлумаченням позовних вимог, що є порушенням норм Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 23.10.2015р. (головуючий суддя Будішевська Л.О., судді Величко Т.А., Таран С.В.) апеляційну скаргу ПАТ «Таврійська будівельна компанія» прийнято до провадження та призначено її до розгляду.

09.11.2015р. від ПАТ «Таврійська будівельна компанія» до Одеського апеляційного господарського суду надійшло клопотання про проведення судового засідання, яке призначене на 17.11.2015р. в режимі відеоконференції.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 09.11.2015р. задоволено клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

17.11.2015р. в судовому засіданні оголошувалась перерва до 24.11.2015р.

24.11.2015р. в судовому засіданні оголошувалась перерва на 22.12.2015р.

У звязку із тимчасовою непрацездатністю судді Таран С.В., розпорядженням в.о. керівника апарату №969 від 21.12.2015р. призначено повторний автоматичний розподіл справи №923/1298/15.

Протоколом автоматизованої зміни складу колегії суддів від 21.12.2015р. визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Будішевська Л.О., судді: Величко Т.А., Мишкіна М.А.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 21.12.2015р. Одеського апеляційного господарського суду справу №923/1298/15 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Будішевська Л.О., судді: Величко Т.А., Мишкіна М.А.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач її не визнав, зазначивши, що рішення господарського суду відповідає змісту позовних вимог та законодавству, яке регулює спірні відносини та просив суд залишити його без змін.

Представник відповідача в судових засіданнях наполягав на задоволенні апеляційної скарги з підстав, викладених в останній.

Позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги з огляду на їх безпідставність.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволення, а рішення господарського суду зміні, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.47 Кодексу законів про працю України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст.117 КЗпП).

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100 (п.21 вказаної Постанови).

Згідно з п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається із наказу №108-к/зв про припинення трудового договору, ОСОБА_1 був звільнений з роботи 22.10.2014р., однак розрахунок з останнім на час звільнення та до теперішнього часу не проведено.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, 24.12.2014р. господарський судом Херсонської області порушено провадження у справі №923/1804/14 про банкрутство публічного акціонерного товариства «Таврійська будівельна компанія».

Із наданої відповідачем довідки станом на 10.09.2015р. заборгованість по заробітній платі перед позивачем становила 6929,34 грн.

На вимогу апеляційного господарського суду відповідачем була надана довідка, згідно якої заборгованість ПАТ «Таврійська будівельна компанія» по заробітній платі перед ОСОБА_1 станом на 28.09.2015р. (дата прийняття оскарженого рішення) складала 6175,28 грн.

Місцевий суд невірно застосував приписи ст.117 КЗпП для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь період з 22.10.2014р. по 07.07.2015р., оскільки вказаною нормою права передбачено, зокрема, стягнення на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Отже, господарський суд при обчисленні середнього заробітку ОСОБА_1 за весь період затримки розрахунку мав виходити із періоду з 22.10.2014р. по 28.09.2015р. (дата прийняття рішення у справі).

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за 249 днів за період з 22.10.2014р. по 07.07.2015р., оскільки судом невірно застосовано період, за який стягується середній заробіток, а також кількість днів розрахована за календарними днями, в той час, як при обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку ОСОБА_1 при звільненні треба було помножувати встановлений у довідці відповідача №444/04 від 10.09.2015р. розмір середнього заробітку на кількість робочих днів за період з 22.10.2014р по 28.09.2015р.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1, обчислена з урахуванням позмінного графіку роботи, станом на 10.09.2015р. склала 56,07 грн., що підтверджено довідкою відповідача (№444/04), яка міститься в матеріалах справи.

Апеляційний господарський суд здійснив перерахунок робочих днів за період з 22.10.2014р. по 28.09.2015р., який склав 233 дні.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає загальна сума 19239,59 грн., у тому числі 6175,28 грн. заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 13064,31 грн. (56,07 грн. х 233 дня).

Щодо відмови в задоволенні решти позовних вимог апеляційний господарський суд погоджується з доводами місцевого господарського суду.

Слід також зазначити, що господарським судом першої інстанції при винесенні рішення помилково стягнуто з відповідача судовий збір в розмірі 2067 грн., оскільки відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент звернення з позовною заявою), розмір ставки судового збору за подання позовної заяви майнового характеру становив 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати, в даному випадку 1827 грн.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає, що скаржник частково довів ті обставини, на які послався як на підставу своїх вимог, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду зміні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 99, 101-105

Господарського процесуального кодексу України,

апеляційний господарський суд

постановив:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Херсонської області від 28 вересня 2015 року у справі №923/1299/15 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Таврійська будівельна компанія» на користь ОСОБА_1 всього 19239,59 грн., у тому числі 6175,28 грн. заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 22.10.2014р. по 28.09.2015р. в сумі 13064,31 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Таврійська будівельна компанія» в доход Державного бюджету України 1827 грн. судового збору».

Доручити господарському суду Херсонської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 25.12.2015р.

Головуючий суддя: Будішевська Л.О.

Судді: Величко Т.А.

ОСОБА_3