Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "22" грудня 2015 р. Справа № 906/1501/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - ліквідатор

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність від 23.10.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного (орендного) сільськогосподарського підприємства "Котівське" (смт. Червоне Андрушівського району Житомирської області) в особі ліквідатора ОСОБА_1 (м. Житомир)

до Засновника Приватного (орендного) сільськогосподарського підприємства "Котівське" ОСОБА_3 (с. Гальчин Андрушівського району Житомирської області)

про визнання права власності на нерухоме майно та витребування його з чужого незаконного володіння

В судовому засіданні від 15.12.2015 оголошувалась перерва до 22.12.2015 з викликом сторін.

Приватне (орендне) сільськогосподарське підприємство "Котівське" в особі ліквідатора ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно та витребування його у відповідача, а саме об'єктів, що розташовані на території Андрушівської міської ради за межами міста по вул. Карла Маркса, 100 м. Андрушівка Житомирської області, будівлі зерноскладу, зерноскладу, вагової будки, кімнати (будинку) та передати вказане майно Приватному (орендному) сільськогосподарському підприємству "Котівське".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки згідно п. 4.4 статуту ПОСП "Котівське" останнє є правонаступником КСП "Котівське" в повній частці, до статутного фонду позивача відповідач повинен був передати майно, яке йому як засновнику останнього передано за актом прийому - передачі майно в натурі на суму його майнового паю від 10.04.2001 на виконання протокольного рішення зборів пайовиків (колишніх членів) пайовиків КСП "Котівське" №2 від 26.01.2000.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

12.11.2015 ліквідатором ОСОБА_1 до суду надані письмові пояснення по справі, відповідно до яких ліквідатор пояснює правові підстави прийняття рішення зборів пайовиків колишніх членів КСП "Котівське" від 26.01.2000 стосовно передачі у приватну власність відповідача вказаного в позові майна. Так, позивач зазначає, що відповідач 13.02.2008 звернувся до Андрушівської міської ради Житомирської області із заявою про надання дозволу на оформлення права власності на спірне нерухоме майно, до якої додав протокол №2 зборів пайовиків (колишніх членів КСП "Котівське") від 10.04.2000, акт прийому-передачі майна від 10.04.2001, яке збори співвласників колишніх членів КСП "Котівське" затвердили таким, що підлягає передачі в приватну власність засновнику, як окремо його виділений пай. Рішенням виконавчого комітету Андрушівської міської ради від 14.02.2008 №44 на підставі поданих ОСОБА_3 названих документів, оформлено право власності на спірні об'єкти нерухомого майна, що в подальшому стало підставою для реєстрації їх в Державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером №22413574. Водночас позивач, вважає, що підприємство - правонаступник П (О) СГП "Котівське" набуло право отримувати у власність активи, виділені ОСОБА_3 , як засновнику П(О) СГП "Котівське", за рішенням зборів пайовиків (колишніх членів КСП "Котівське") від 10.04.2000 та зареєструвати вказане право власності у державному реєстрі прав на нерухоме майно. Проте, підстави набуття такого права стало можливим лише з моменту визнання та реєстрації об'єктів спірного нерухомого майна ОСОБА_3 за собою як фізичною особою, тобто з 14.02.2008.

Представник відповідача заперечує проти позову повністю.

27.10.2015 суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вказує, що позовні вимоги є безпідставними і не відповідають нормам матеріального права та обставинам справи. Так відповідач зазначив, що відповідно до норм цивільного законодавства, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є договори та інші правочини, юридичні факти та у випадках встановлених актами цивільного законодавства. Тому на думку відповідача, позивачем повинні були бути зазначені обставини: - Чи мався між відповідачем і підприємством правочин щодо набуття ним права власності на спірне нерухоме майно; - Чи виникав у відповідача обов'язок передавати підприємству у власність вказане вище нерухоме майно внаслідок договорів та інших правочинів, юридичних фактів та на підставі актів цивільного законодавства; - Чи мали місце правочини, юридичні факти, акти цивільного законодавства, які б надавали підприємству право вимагати у відповідача майно собі у власність. Як зазначено у відзиві жодних з наведених обставин не існувало і не існує, щоб на відповідача покладався обов'язок передати у власність підприємства будівлі зерноскладів, вагової будки, кімнати (будинку), а у підприємства виникло право вимагати вчинення таких дій. Крім того відповідач у відзиві зазначає, що позивачем вказана ціна позову в розмірі 26 271, 00 грн, однак за актом прийому-передачі вартість спірного нерухомого майна складає, 1822, 79, на решту суми 6 272 грн виділеного в натурі пайового фонду складають інші основні засоби. Також у відзиві відповідач просив застосувати строки позовної давності, з того, що підприємство в особі ліквідатора, міг довідатися про порушення цивільного права з 17.03.2008 року та звернутися до суду з відповідним позовом і це слідує з постанови господарського суду Житомирської області від 27.03.2008 року. Неодноразова зміна ліквідатора в процесі ліквідації підприємства в період з 2008 по 2012 рік не є підставою на думку відповідача для поновлення строку позовної давності.

11.11.2015 до суду надано доповнення до відзиву в спростування доводів позивача.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, просив застосувати строк позовної давності.

Також, в судовому засіданні були оглянуті матеріали справи № 4/110-Б про банкрутство КСП "Котівське".

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасникіів процесу, дослідивши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 14.03.2000 Андрушівською районною державною адміністрацією Житомирської області було зареєстровано Приватне (орендне) сільськогосподарське підприємство "Котівське" (позивач). Також, було зареєстровано статут підприємства (а.с. 9-15).

Відповідно п. 4.4 статуту підприємство є правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства "Котівське".

Пунктами 1.1, 2.3 статуту визначено створення П(О)СП "Котівське" на базі власних землі і майна засновника; визначено відповідальність засновника по зобов'язаннях в межах внеску до статутного фонду П(О)СП "Котівське".

Згідно п.2.1. статуту, засновником підприємства є фізична особа ОСОБА_3 (відповідач).

Відповідно до п.5.1, 5.2 даного статуту, статутний фонд позивача складає 26271,00 грн і формується за рахунок разової передачі засновником майна, землі і коштів, що є його власністю.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 20.12.2012 датою закінчення формування статутного фонду позивача на суму 26271,00 грн є 14.03.2000.

Постановою господарського суду Житомирської області від 27.03.2008 у справі №4/110-Б позивача визнано банкрутом, введено його ліквідаційну процедуру. Ухвалою від 24.07.2012 ліквідатором Позивача призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1

Відповідно п.11.5. статуту, претензії орендодавців і кредиторів до ліквідованого підприємства задовольняються з майна цього підприємства.

Згідно ч.1 п.3 ст.128 ГК України, громадянин може здійснював підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство що ним створюється.

Частинами 2, 3 ст.96 ЦК України встановлено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків установлених установчими документами та законом. Аналогічна норма міститься і в ч. 2 ст. 219 ГК України.

Законом України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" визначені особливості реорганізації юридичної особи, створеної в організаційно-правовій формі колективного сільськогосподарського підприємства.

За приписами статті 31 цього Закону реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) та ліквідація підприємства провадяться за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) його членів або за рішенням суду чи арбітражного суду.

У ст. 31 цього Закону зазначено, що при перетворенні одного підприємства в інше до новоствореного підприємства переходять усі майнові права і обов'язки колишнього підприємства.

Статтею 7 цього Закону суб'єктами права власності на манно визнаються: підприємство як юридична особа та його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 цього Закону пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. У разі виходу з підприємства громадянин має право на пай натурою, грішми або цінними паперами (ч.3 цієї статті Закону).

З урахуванням викладеного, новоутворене П(О)СГП "Котівське", в силу приписів ст.7 цього Закону та зважаючи на зміст пункту 4.4 статуту, стало сингулярним правонаступником КСП "Котівське", оскільки П(О)СГП "Котівське" набуло право на отримання майна (майнових прав) останнього у вигляді майнового паю, виділеного його засновнику ОСОБА_3, а також на активи КСП, виділені правонаступнику (П(О)СТП «Котівське» під погашення боргових зобов'язань. які утворились в результаті господарської діяльності КСП та залишались непогашеними на дату проведення реорганізації.

Відповідно до п.18 Порядку оформлення правонаступництва за зобов'язаннями реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14.03.2001 №63 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.04.2001 за №306/5497, до статутних фондів підприємств-правонаступників КСП передається майно лише в частині, вартість якої дорівнює сукупній вартості майнових паїв членів КСП - засновників такої юридичної особи-правонаступника.

Протоколом №2 зборів пайовиків (колишніх членів) колективного сільськогосподарського підприємства "Котівське" від 26.01.2000 проведено виділення відповідачу майна в натурі на суму його майнового паю як засновнику сільськогосподарського підприємства "Котівське" в розмірі 6372,00 грн.

10.04.2001 згідно акту прийому-передачі майна, яке збори співвласників колишніх членів КСП "Котівське" затвердили таким, що підлягає передачі в приватну власність засновнику ПСП "Котівське" як його окремо виділений майновий пай, передано основні засоби (майно) на загальну суму 6372,00 грн згідно переліку (а.с. 24).

Відповідно ст. 86, 115 Цивільного кодексу України, ст. 13 Закону України "Про господарські товариства" внеском до статутного капіталу, серед іншого, може бути нерухоме майно (зокрема, будівлі, споруди). При цьому нерухомість виступає предметом вкладу до статутного капіталу у разі дотримання таких умов: 1) майно може бути відчужене, 2) воно має грошову оцінку, 3) майно має належати учаснику (засновнику) на праві власності.

Відповідач, звернувшись 13.02.2008 до Андрушівської міської ради Житомирської області із заявою про оформлення права власності на майно, що було виділене йому як засновнику, отримав рішення виконавчого комітету Андрушівської міської ради від 14.02.2008 №44, яким йому як фізичній особі оформлено право власності, зокрема, на будівлі зерноскладу, зерноскладу, вагової будки, кімнати (будинку), розташованих на території Андрушівської міської ради за межами міста по вул. К. Маркса. 100, м. Андрушівка. Житомирської області.

Відповідачем не забезпечено фактичну передачу виділеного йому на загальних зборах від 26.01.2000 і переданого йому (акт прийому-передачі від 10.04.2001) майна як засновнику до статутного фонду підприємства, однак, проведено його оформлення і реєстрацію за собою як фізичною особою.

В силу статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідачем у позові про визнання права власності є особа, яка оспорює право власності на майно, або особа, яка хоч і не оспорює права власності на майно, але й не визнає його.

Зі змісту ст. 11, 15 ЦК України вбачається, що цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних справ у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" усі спори між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язані зі здійсненням ними корпоративних прав та виконанням обов'язків учасника господарського товариства, на підставі пункту 4 частини першої статті 12 ГПК підвідомчі (підсудні) господарським судам незалежно від суб'єктного складу учасників спору. Підвідомчими (підсудними) господарським судам на підставі пункту 4 частини першої статті 12 ГПК є також спори між учасниками (засновником) господарського товариства та господарським товариством щодо права власності на майно, переданого товариству як вклад до статутного (складеного) капіталу.

У ч. 1 ст. 115 ЦК України зазначено, що суспільство стає власником нерухомого майна, переданого йому учасниками у якості внеску до статутного капіталу. Але момент набуття господарським товариством права власності на нерухоме майно обумовлений не підписанням акту прийому - передачі, який тільки підтверджує виконання засновниками своїх зобов'язань, а саме державною реєстрацією права власності на нерухоме майно (в тому числі враховуючи вимоги, встановлені ст. 182 ЦК України).

Реєстрація права власності на момент вчинення правочину з оформлення і реєстрацією права власності відповідачем, зокрема, на будівлі зерноскладу, зерноскладу, вагової будки, кімнати (будинку), розташованих на території Андрушівської міської ради за межами міста по вул. К. Маркса, 100, м. Андрушівка, Житомирської області, регулювалась Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952 - IV, постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" від 22.06.2011 № 703, постановою Кабінету Міністрів "Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно" від 26.10.2011 № 1141.

Отже, відповідач, отримавши майно як засновник позивача, оформивши за собою право власності на будівлі зерноскладу, зерноскладу, вагової будки, кімнати (будинку), розташованих на території Андрушівської міської ради за межами міста по вул. К.Маркса, 100, м. Андрушівка. Житомирської області, отримавши свідоцтво про право власності на вказані будівлі в Андрушівській міській раді та зареєструвавши таке право в Комунальному підприємстві "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради, не передав вказане майно до статутного фонду позивача, шляхом вчинення відповідних дій щодо його передачі та подальшої реєстрації за позивачем, надав неправдиві відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо фактичного формування статутного фонду.

Відповідно до статті 1 ГПК України юридичні особи мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Предметом судового розгляду є вимога ліквідатора П(О)СП "Котівське" до відповідача про визнання права власності на майно та витребування його з чужого незаконного володіння.

Згідно з приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту прав та інтересів визначені у ст.16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач незаконно володіє і користується, зокрема, будівлями зерноскладу, зерноскладу, вагової будки, кімнати (будинку), що знаходяться на території Андрушівської міської ради за межами міста по вул. К. Маркса, 100, м.Андрушівка, Житомирської області.

Відповідно до положень ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно приписів ч.ч.1 та 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України).

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту.

Позивач повинен був вимагати від відповідача, як засновника П(О)СП "Котівське", внести частку в статутний фонд підприємства.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як па підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч.1 ст.43 ГПК України).

З урахуванням викладеного, позовні вимоги ліквідатора П(О)СП "Котівське" про визнання права власності на майно та витребування його з чужого незаконного володіння не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 32-34, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 24.12.15

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:

1 - у справу,

2 - позивачу (рек. з повід.)