ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

24.12.2015 Справа №917/1611/15

за первісним позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "САД", вул. Кірова, 10, с. Гожули, Полтавський район, Полтавська область,38713

до 1. Публічного акціонерного товариства "Перший Український ОСОБА_1 банк", вул. Андріївська, 4, м. Київ 70,04070;

2. Приватно - орендного сільськогосподарського підприємства "Батьківщина", с. Попівка, Миргородський район, Полтавська область;

треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Велес Трейдінг", вул. Червоноармійська, 3, кім. 621, м. Полтава, 36003;

2) ОСОБА_2 територіальне управління юстиції у Полтавській області в особі Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби (вул. Тевелєва, 12, м. Полтава, 36014)

3) Товариство з обмеженою відповідальністю "Луксор-Арго", вул. Миру, 3, м. Полтава, 36022.

про 1. Визнання за Приватним сільськогосподарським підприємством "Сад" (38713, Полтавська область, Полтавський район, с.Гожули, вул. Кірова, 10, ) право власності на соняшник, врожаю 2014 року, загальною вагою 80522 кг та кукурудзу, врожаю 2014 року, загальною вагою 241088 кг.;

2. Зняття арешту з майна, яке включене до актів опису та арешту майна складених державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 9 та 10 квітня 2015 року в межах здійснення виконавчого провадження №46637434, а саме: соняшник, врожаю 2014 року, загальною вагою 80522 кг та кукурудзу, врожаю 2014 року, загальною вагою 241088 кг.

за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Перший Український ОСОБА_1 банк", вул. Андріївська, 4, м. Київ 70,04070

до 1) Приватного сільськогосподарського підприємства "САД", вул. Кірова, 10, с. Гожули, Полтавський район, Полтавська область,38713;

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Велес Трейдінг", вул. Червоноармійська, 3, кім. 621, м. Полтава, 36003

про визнання договору складського зберігання №290805 від 29.08.2014р., укладеного між Приватним сільськогосподарським підприємством "САД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Велес Трейдінг", фіктивним

Суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін за первісним позовом: ОСОБА_4П дов. № б/н від 26.08.2015 року

від позивача (відповідач 1 за зустрічним позовом):

від відповідача №1 (позивач за зустрічним позовом ): ОСОБА_5 дов. №5 від 06.01.2015р.

від відповідача №2: відсутні

від третіх осіб № 1 (відповідач 2 за зустрічним позовом), 3: відсутні

від третьої особи № 2: відсутні

Рішення приймається після перерви, оголошеної в судовому засіданні 22.12.2015 року на підставі ст. 77 ГПК України, про що представники сторін в судовому засіданні були повідомлені під розписку, а також відповідне повідомлення про оголошення перерви було розміщено судом на веб-сайті господарського суду Полтавської області.

В судовому засіданні 24.12. 2015 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст.85 ГПК України та повідомив дату складання повного рішення.

Обставини справи : розглядається первісний позов про визнання за Приватним сільськогосподарським підприємством "Сад" (38713, Полтавська область, Полтавський район, с.Гожули, вул. Кірова, 10, ) право власності на соняшник, врожаю 2014 року, загальною вагою 80522 кг та кукурудзу, врожаю 2014 року, загальною вагою 241088 кг., про зняття арешту з майна, яке включене до актів опису та арешту майна складених державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 9 та 10 квітня 2015 року в межах здійснення виконавчого провадження №46637434, а саме: соняшник, врожаю 2014 року, загальною вагою 80522 кг та кукурудзу, врожаю 2014 року, загальною вагою 241088 кг. (позовні вимоги в редакції заяви про зміну предмету позову (арк. справи 132-133, том 1), прийнятої ухвалою суду від 09.09.2015 року).

А також розглядається зустрічна позовна заява про визнання договору складського зберігання №290805 від 29.08.2014р., укладеного між Приватним сільськогосподарським підприємством "САД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Велес Трейдінг", фіктивним

27.08.2015 року через канцелярію суду надійшла зустрічна позовна заява: Публічного акціонерного товариства "Перший Український ОСОБА_1 банк" до відповідачів: 1. Приватного сільськогосподарського підприємства "САД"; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Велес Трейдінг" про визнання договору складського зберігання №290805 від 29.08.2014 року фіктивним.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 28.08.2015 року у справі № 917/1611/15 було повернуто зустрічну позовну заяву.

Публічне акціонерне товариство "Перший Український ОСОБА_1 банк" не погодилося із вказаною ухвалою господарського суду першої інстанції, подало до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу.

09.09.2015 року до суду від ПАТ "Перший Український ОСОБА_1 банк" надійшла заява (арк.. справи 145-147, том 1) про зупинення провадження у справі до закінчення апеляційного провадження з розгляду апеляційної скарги ПАТ "ПУМБ" на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 28.08.2015 року по справі №917/1611/15 про повернення зустрічної позовної заяви.

Ухвалою суд 09.09.2015 року суд відмовив у зупиненні провадження у справі.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.10.2015 року ухвалу суду від 28.08.2015 року залишено без змін (постанова суду розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень за № 52083201).

13.10.2015 року до початку слухання справи по суті надійшла зустрічна позовна заява Публічного акціонерного товариства "Перший Український ОСОБА_1 банк" до відповідачів: 1. Приватного сільськогосподарського підприємства "САД"; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Велес Трейдінг" про визнання договору складського зберігання №290805 від 29.08.2014 року, укладеного між Приватним сільськогосподарським підприємством "САД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Велес Трейдінг", фіктивним ( арк.. справи 1-10, том 2).

Ухвалою суду 13.10.2015 року суд прийняв зустрічний позов для спільного розгляду із первісним позовом.

27.08.2015 року від позивача за первісним позовом до суду надійшло клопотання про витребування у відповідача №1 ПАТ "ПУМБ" інформації щодо місця зберігання арештованого майна та відповідних договорів складського зберігання зерна.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні 13.10.2015 року усно відмовився від даного клопотання про витребування доказів.

В ході розгляду справи позивачем за первісним позовом було подано наступні клопотання:

- про вжиття заходів забезпечення позову ( арк.. справи 89-90, том 1). Згідно поданої заяви позивач просить суд застосувати заходи забезпечення позову ПСП "САД" шляхом заборони реалізації арештованого майна, а саме: соняшник, врожаю 2014 року, загальною вагою 80522 кг; кукурудзу, врожаю 2014 року, загальною вагою 241088 кг., до моменту вирішення по суті спору по справі №917/1611/15.

Ухвалою від 13.10.2015 року суд відмовив у задоволенні заяви вжиття заходів забезпечення позову.

- про заміну неналежного відповідача та про залучення до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 територіальне управління юстиції в Полтавській області в особі Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби.

Ухвалою суду від 09.09.2015 року суд замінив неналежного відповідача №2 ОСОБА_2 територіальне управління юстиції в Полтавській області в особі Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби (вул. Тевелєва, 12, м. Полтава, 36014) на належного відповідача №2 - Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство "Батьківщина" (с.Попівка, Миргородський район, Полтавська область, 37633, ), а також залучив до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 територіальне управління юстиції в Полтавській області в особі Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби (вул. Тевелєва, 12, м. Полтава, 36014).

- про витребування у державного підприємства "Держреєстри України" Мінагрополітики України та долучити до матеріалів справи офіційну письмову інформацію щодо того, яке зерно, в якій кількості, яких поклажодавців зберігалося на зернових складах ТОВ "Велес Трейдінг" станом на 9 квітня 2015 року, окремо щодо кожного елеватора.

Ухвалою від 13.10.2015 року суд відмовив у задоволенні даного клопотання.

24.11.2015 року до суду надійшли додаткові пояснення по справі від ПСП "САД" та клопотання про витребування у Державного підприємства "Держреєстри України" доказів - інформацію про дату укладення та термін дії договору укладеного ТОВ "Велес Трейдінг" () із ДП "Держреєстри України" щодо безоплатної передачі Адміністратором Реєстратору програмного забезпечення, без організації каналу зв'язку, для ведення в електронному вигляді Реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання (надалі - Реєстр), користування ним та надання Реєстратору відповідних ідентифікаторів та паролів для доступу до Реєстру;

- інформацію про наявність/відсутність запису в Реєстрі про складські документи на зерно, які видавались ТОВ "Велес Трейдінг" () на ім'я ПСП "САД" () у 2014 році;

- інформацію щодо того, чи зберігалось станом на 9-10 квітня 2015 року на зерновому складі розташованому за адресою: Україна, Полтавська обл., Лохвицький р-н., с Вирішальне, вул. 50-річчя ОСОБА_6 влади, 1 зерно соняшника та зерно кукурудзи, належне на праві власності ПОСП "Батьківщина" ().

Ухвалою суду від 24.11.2015 року дане клопотання було задоволено судом.

13.10.2015 року від відповідача №1 за первісним позовом до суду надійшло клопотання про витребування доказів, яке було задоволено ухвалою від 13.10.2015 року.

26.10.2015 року від ПСП "САД" до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. У своєму відзиві відповідач №1 за зустрічним позовом просить суд відмовити в задоволенні зустрічного позову ПАТ "ПУМБ" до ТОВ "Велес Трейдінг" та ПСП "САД" про визнання договору складського зберігання зерна №290805 від 29.08.2014р. фіктивним.

Крім того, від ПСП "САД" 26.10.2015 року до суду надійшли письмові пояснення.

27.10.2015 року від ПАТ "ПУМБ" до суду надійшов відзив на первісну позовну заяву. В поданому відзиві відповідач №1 за первісним позовом просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, відповідач 1 у своїх поясненнях, наявних в матеріалах справи, стверджує, що при проведенні виконавчих дій 02.04.2015р. представниками ПАТ «ОСОБА_7 Дніпро» були надані для огляду постанова про відкриття виконавчого провадження №46404467 від 05.02.2015р. з примусового виконання виконавчого напису №114, що виданий 30.01.2015р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про звернення стягнення на належне ТОВ «Луксор-Агро» нерухоме майно, а саме: нежитлові будівлі та споруди у кількості 45 об'єктів на задоволення вимог ПАТ «ОСОБА_7 Дніпро» в межах суми 12 398 552,21 доларів США, постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 05.02.2015р. № 46404467 та акт опису й арешту майна від 06.02.2015р. № 46404467, яким державним виконавцем ВПВР ДВС України ОСОБА_9 було описане та арештоване, а також передане на відповідальне зберігання стягувану - ПАТ «ОСОБА_7 Дніпро» нерухоме майно, належне ТОВ «Луксор-Агро», а саме: нежитлові будівлі та споруди у кількості 45 об'єктів, розташовані за адресою: Полтавська область, Лохвицький район, с Вирішальне (вул. 50-річчя ОСОБА_6 влади, 1. Також, зазначене підтверджується рішеннями судів з Єдиного державного реєстру судових рішень, а також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 26.08.2015р. щодо об'єкта нерухомого майна нежитлові будівлі та споруди, розташовані за адресою: Полтавська область, Лохвицький район, с Вирішальне, вул. 50-річчя ОСОБА_6 влади, буд. 1, з якої вбачається, що починаючи з 10.02.2015р. (дата державної реєстрації обтяження на підставі постанови ВПВР ДВС України про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 46404467 від 05.02.2015р.) на нежитлові будівлі та споруди у кількості 45 об'єктів, що розташовані за адресою Полтавська область, Лохвицький район, с.Вирішальне, вул. 50-річчя ОСОБА_6 влади, 1, накладено арешт. В зв'язку з вищезазначеним, на думку відповідача 1, є незрозумілим, яким чином ПСП «САД» 01.03.2015р. та 31.03.2015р. міг передати на зберігання на описаний, арештований та переданий на відповідальне зберігання ПАТ «ОСОБА_7 Дніпро» зерновий склад ТОВ «ВЕЛЕС ТРЕЙДІНГ» за адресою: Полтавська область, Лохвицький район, с. Вирішальне, вул. 50-річчя ОСОБА_6, 1, кукурудзу 3 класу на кормові, вагою 241088 кг, врожаю 2014р. та соняшник н/к вагою 80522 кг, врожаю 2014р. Тобто, за твердженням відповідача1, даний факт, ще раз надає можливість стверджувати про фіктивність/недійсність та підроблення складських квитанцій від 01.03.2015р. та 31.03.2015р.

В судове засіданні 22.12.2015 року ПОСП "Батьківщина" повноважного представника в судове засідання не направило. Ухвала суду від 24.11.2015 року, яка направлялася ПОСП "Батьківщина", повернулася до суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання". В матеріалах справи є письмові пояснення ПОСП "Батьківщина" ( арк. справи 70, том 2), в яких відповідач 2 за первісним позовом зазначає, що він не передавав на зберігання зерно соняшника та зерно кукурудзи ні ТОВ „Велес Трейдінг, ні ТОВ „Луксор Агро, ні ТОВ „Луксор-УТР.

ТОВ "Велес Трейдінг" також повноважного представника в судове засідання не направила. Ухвала суду від 24.11.2015 року, яка направлялася ТОВ "Велес Трейдінг", повернулася до суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання". Вимоги ухвал суду ТОВ "ОСОБА_10 не виконав.

Третя особа №2 за первісним позовом в судове засідання повноважного представника не направила, була належним чином повідомлена про час та місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи, арк. справи 123, том 3)

Третя особа №3 за первісним позовом в судове засідання повноважного представника не направила, була належним чином повідомлена про час та місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи, акр. справи 130, том 3).

24.11.2015 року від ТОВ "Луксор-Агро" надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копії договору оренди від 14.08.2014 року.

В підпункті 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Згідно із пунктом 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи господарський суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Відповідно до ст.22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до

прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 22.12.2015 року від ПАТ „ПУМБ надійшло клопотання про залучення до участі у справі Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» в якості відповідача 3 за первісним позовом.

В судовому засіданні 22.12.2015 року суд оголосив перерву в судовому засіданні до 24.12.2015р. до 11:30 год. для надання можливості ПАТ „ПУМБ надати суду відомості щодо результатів розгляду 22.12.2015 року господарським судом Дніпропетровської області в межах справи № 904/10253/14 заяви банку щодо заміни сторони правонаступником.

На офіційному веб-сайті господарського суду Полтавської області в мережі Інтернет 22.12.2015 року було розміщено повідомлення про оголошення перерви в судовому засіданні по даній справі до 24.12.2015 року до 11:30 год.

Представник відповідача за первісним позовом в судових засіданнях 22.12.2015 року та 24.12.2015 року підтримав заяву, в якій просив суд залучити до участі у справі №917/1611/15 за первісним позовом відповідача №3 Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Батьківщина».

Крім того, представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні оголосив клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду заяви від 12.11.2015р. Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" про заміну сторін у виконавчих провадженнях по справі № 904/10253/14. В обґрунтування своїх заяв позивач за зустрічним позовом зазначає, що 13.11.2015р. Публічне акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із заявою в порядку ч. 5 ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" та просило суд замінити сторону у виконавчому провадженні № 48037968 з примусового виконання наказу № 904/10253/14, виданого господарським судом Дніпропетровської області 12.06.2015р. про стягнення з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Батьківщина» на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_3» заборгованість за кредитним договором № DNI22-482/13 від 18.04.2013р., договором поруки № DNI-22-488/13 від 18.04.2013р., договором поруки № DNI-22-489/13-П від 07.05.2013р. та договором поруки № DNI-22-483/13 від 18.04.2013р. в розмірі 4 937 162,71 доларів США - заборгованості за сумою кредиту, 132 236,42 доларів США - відсотків за користування кредитом, 1 934 473,05 грн. - пені в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № DNI22-482/13 від 18.04.2013р. відповідно до підп. (в) п. 2.1. договору про відступлення прав вимоги за № 12/10-15-1 від 13.10.2015р. в сумі 20 862 941,01 грн., що згідно із офіційним курсом НБУ станом на день укладення цього договору еквівалентно 956 237,76 доларам США, з Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_3» (, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4) на іншого стягувача: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» (, місцезнаходження: 17311, Чернігівська область, Срібнянський район, вул. Незалежності, 51). А також замінити сторону у виконавчому провадженню № 47973529 з примусового виконання наказу № 904/10253/14, виданого господарським судом Дніпропетровської області 12.06.2015р. про стягнення з Приватного багатопрофільного підприємства «Фенікс-Плюс» на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_3» заборгованість за кредитним договором № DNI22-482/13 від 18.04.2013р., договором поруки № DNI-22-488/13 від 18.04.2013р., договором поруки № DNI-22-489/13-П від 07.05.2013р. та договором поруки № DNI-22-483/13 від 18.04.2013р. в розмірі 4 937 162,71 доларів США - заборгованості за сумою кредиту, 132 236,42 доларів США - відсотків за користування кредитом, 1 934 473,05 грн. - пені в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № DNI22-482/13 від 18.04.2013р. відповідно до підп. (в) п. 2.1. договору про відступлення прав вимоги за № 12/10-15-1 від 13.10.2015р. в сумі 20 862 941,01 грн., що згідно із офіційним курсом НБУ станом на день укладення цього договору еквівалентно 956 237,76 доларам США, з Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_3» (, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4) на іншого стягувача: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» (, місцезнаходження: 17311, Чернігівська область, Срібнянський район, вул. Незалежності, 51).

В звязку з тим, що розгляд заяви ПАТ «ПУМБ» відкладено на 13.01.2016 року ( арк.. справи 189-190, том 3), останній просив суд зупинити провадження у справі № 917/1611/15.

Представник позивача за первісним позовом проти задоволення клопотань представника ПАТ „ПУМБ заперечувала в повному обсязі.

Суд відмовляє в задоволенні вищевказаних клопотань представника відповідача за первісним позовом враховуючи наступне.

У п. 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» № 9 від 17.10.2012 р. (з наступними змінами та доповненнями) роз'яснено, що відповідно до статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник. В даній справі відповідачами є стягувач (ПАТ „ПУМБ) та боржник (ПОСП "Батьківщина"). Доказів, що Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» (, місцезнаходження: 17311, Чернігівська область, Срібнянський район, вул. Незалежності, 51) є стягувачем чи боржником, позивачем за зустрічним позовом суду не подано, жодних вимог позивач за первісним позовом до СТОВ «Батьківщина» не висуває, отже відсутні підстави для залучення вказаної особи в якості відповідача 3 за первісним позовом.

Відповідно до частин 1, 4, 5 статті 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави. Про зупинення провадження у справі виноситься ухвала. Ухвалу про зупинення провадження може бути оскаржено.

Пунктом 3.16. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 року роз'яснено про те, що статтею 79 ГПК України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним. Зокрема, відповідно до частини 1 статті 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому, пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання й оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиційне значення (частини 3, 4 статті 35 ГПК України). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

В даному випадку заявником не обґрунтовано яким саме чином розгляд його заяви у справі №904/10253/14 унеможливлює вирішення спору у №917/1611/15 з огляду на те, що станом на час прийняття рішення у даній справі визначені стягувач та боржник, які повинні бути відповідачами за первісним позовом.

З огляду на вказане, з метою усунення затягування судового процесу у даній справі, для реалізації права сторін на вирішення свого спору у розумні строки суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання про зупинення провадження у даній справі.

Згідно ст. 69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

З огляду на те, що ухвалою від 09.09.2015 року суд замінив неналежного відповідача (згідно ст. 24 ГПК України розгляд справи розпочався заново), надходженням зустрічної позовної заяви (на розгляд якої законом також встановлено 2 місяці згідно ст. 60 ГПК України), клопотанням сторін про продовження строків розгляду справи на 15 днів, строки розгляду даної справи не порушено.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши подані докази суд встановив наступне.

В обґрунтування своїх вимог за первісним позовом ПСП «Сад» зазначає, що 29 серпня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Велес Трейдінг» та Приватним сільськогосподарським підприємством «Сад» укладено договір складського зберігання №290805 ( арк. справи 14-15, том 1). На виконання умов вказаного Договору складського зберігання ПСП «Сад» передано на зберігання ТОВ «Велес Трейдінг» соняшник, врожаю 2014 року, загальною вагою 80 522 кг (складська квитанція №354, серія АХ №693354 від 01.03.2015 року) та кукурудзу, врожаю 2014 року, загальною вагою 241 088 кг (складська квитанція №35, серія АХ №693357 від 31.03.2015 року). Підпунктом 9.1 пункту 9 Договору складського зберігання №290805 від 29.08.2014 року сторони передбачили, що зерно, передане на зберігання, є власністю Поклажодавця, тобто є власністю ПСП «Сад».

Як вказує позивач за первісним позовом, спірне рухоме майно є об'єктом права власності ПСП «Сад», набутим у спосіб, який не суперечить закону. Дане майно обліковується ПСП «Сад» на балансі і використовується ним у господарській діяльності, однак 09.04.2015 року та 10.04.2015 року на території зерносховищ, що перебували в оренді ТОВ «Велес Трейдінг» та розташовані за адресою: Полтавська область, Лохвицький район, с Вирішальне, вул. 50-річчя ОСОБА_6, 1, заступником начальника ВПВР ОСОБА_3 проведено виконавчі дії, складено Акти опису та арешту майна, зокрема, зерна кукурудзи, соняшника, пшениці, вилучено вказане майно, та передано на зберігання представникам ПАТ «ПУМБ».

З посилання на ст. ст. 20, 133, 134, 139, 144, 145, 147 ГК ; України, ст. ст. 16, 317, 321, 328, 334, 387, 391 ЦК України, ст. ст. 6, 11,60 Закону України «Про виконавче провадження» позивач за первісним позовом просить суд задовольнити його вимоги, визнати за Приватним сільськогосподарським підприємством «Сад» (38713, Полтавська область, Полтавський район, с Гожули, вул. Кірова, 10, ) право власності на соняшник, врожаю 2014 року, загальною вагою 80 522 кг та кукурудзу, врожаю 2014 року, загальною вагою 241 088 кг., а також зняти арешт з майна, яке включене до актів опису та арешту майна складених державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 9 та 10 квітня 2015 року в межах здійснення виконавчого провадження №46637434, а саме: соняшник, врожаю 2014 року, загальною вагою 80 522 кг та кукурудзу, врожаю 2014 року, загальною вагою 241 088 кг.

При прийнятті рішення зі спору суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон). Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

В силу ст. 1 Закону, виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 6 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно до ч. 1, 3 ст. 11 Закону «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Зі змісту наведеної норми Закону вбачається, що накладати арешт на майно в процедурі виконавчого провадження надається право лише у випадку, коли таке майно належить на праві власності саме боржнику.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

У п. 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» № 9 від 17.10.2012 р. (з наступними змінами та доповненнями) роз'яснено, що відповідно до статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб'єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 1 ГПК України. Що ж до заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами статті 121-2 ГПК України.

Крім того, відповідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» № 6 від 27.08.1976 р. (з наступними змінами та доповненнями), за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізовано.

Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26.12.2003 р. вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК України, ст. 12 ГПК України) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/10253/14 від 19.01.2015р., залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.03.2015 року (розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень за № 42408363 та № 43304172 ) частково задоволено заяву ПАТ «Перший Український ОСОБА_1» про вжиття заходів до забезпечення позову та накладено арешт в межах суми позову у розмірі 5 069 399,13 доларів США та 1 934 437,05 грн. на рухоме майно, яке є предметом застави та належить Приватно-орендному сільськогосподарському підприємству «Батьківщина» (, 37633, Полтавська область Миргородський район с. Попівка) та передати його на відповідальне зберігання ПАТ «Перший Український ОСОБА_1» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4, ), зокрема:

- пшениця ДСТУ 3768:2010, у кількості 4 150,00 тон, яка знаходиться на складському приміщенні за адресою: Полтавська область, Миргородський район, с. Остапівка, вул. Шевченка, буд. 43, зерносховище (критий тік), або в будь-якому іншому місці, в якому буде виявлено рухоме майно під час виконання ухвали суду;

- соняшник сорту Ес Біба, Соняшник сорту PR63A86, Соняшник сорту LG-5550, у кількості 5 084,67 тон, який знаходиться за адресою: Полтавська область, Лохвицький район, с. Вирішальне вул. Жовтнева, 1 а, вул. Комарова, 1в, 1г, 1д, вул. 50 річчя Радянської влади, буд. 1; Полтавська область, Лохвицький район, с.Юсківці, вул. Лучанська, буд. 16; Полтавська область, Лохвицький район, с.Піски, вул.Чапаева, буд. 59а, або в будь-якому іншому місці, в якому буде виявлено рухоме майно під час виконання ухвали суду;

- кукурудза сорту Яровець-243, Кукурудза сорту ДК-291, Кукурудза сорту Збруч, у кількості 8 310,4 тон, яка знаходиться за адресою: Полтавська область, Лохвицький район, с Вирішальне, вул. Жовтнева, 1 а, вул. Комарова, 1в, 1г, 1д, вул. 50 річчя Радянської влади, буд. 1; Полтавська область, Лохвицький район, с.Юсківці, вул. Лучанська, буд. 16; Полтавська область, Лохвицький район, с.Піски, вул. Чапаєва, буд. 59а, або в будь-якому іншому місці, в якому буде виявлено рухоме майно під час виконання ухвали суду.

У рамках здійснення виконавчого провадження по примусовому виконанню вищезазначеної ухвали постановою ВДВС Лохвицького РУЮ відкрито виконавче провадження №46637434.

09.04.2015 року та 10.04.2015 року на території зерносховищ, що перебували в оренді ТОВ «Велес Трейдінг» та розташовані за адресою: Полтавська область, Лохвицький район, с Вирішальне, вул. 50-річчя ОСОБА_6, 1, заступником начальника ВПВР ОСОБА_3 проведено виконавчі дії, складено Акти опису та арешту майна, зокрема, зерна кукурудзи, соняшника, пшениці, вилучено вказане майно, та передано на зберігання представникам ПАТ «ПУМБ» ( арк. справи 51-58, том 1).

ПСП «Сад» стверджує, що на виконання умов договору складського зберігання ПСП «Сад» передано на зберігання ТОВ «Велес Трейдінг» соняшник, врожаю 2014 року, загальною вагою 80 522 кг за складською квитанцією №354, серія АХ №693354 від 01.03.2015 року та кукурудзу, врожаю 2014 року, загальною вагою 241 088 кг за складською квитанцією №35, серія АХ №693357 від 31.03.2015 року ( арк. справи 17-18, том 1).

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини зберігання зернової продукції регламентуються главою 66 Цивільного Кодексу України, ст.294 Господарського кодексу України, Законом України "Про зерно та ринок зерна в Україні", як спеціальним нормативно-правовим актом, та іншими нормативними актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ст. 29 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" за договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов'язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб'єктом ринку зерна.

З матеріалів справи вбачається, що 29 серпня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Велес Трейдінг» та Приватним сільськогосподарським підприємством «Сад» укладено договір складського зберігання №290805 ( арк. справи14-15, том 1).

Згідно умов вказаного договору ПСП «Сад» (поклажодавець) передає, а ТОВ «Велес Трейдінг» (зерновий склад) приймає на зберігання продукцію, на умовах визначених договором. Місцем зберігання, зокрема, визначено елеватор в с. Вирішальне Лохвицького району Полтавської області, який перебуває у власності ТОВ «Луксор-Агро» ( попереднє найменування - ТОВ «Полтав-Агро» ).

Підпунктом 2.1. пункту 2 договору від 29.08.2014 року передбачено, що на зберігання зерновому складу поклажодавцем може бути передано кукурудзу у кількості 1000 тонн та соняшник у кількості 1000 тонн.

В матеріалах справи є копія договору оренди майна №140815 від 14.08.2014р. з додатками та змінами укладеного між ТОВ «Велес Трейдінг» та ТОВ «Полтав-Агро», (арк. справи 100-102, том 3), Згідно зазначеного договору ТОВ «Полтав-Агро» передало в оренду ТОВ «Велес Трейдінг» нерухоме майно у складі виробничо-промислових будівель, споруд, що знаходиться за адресою: Україна, Полтавська обл., Лохвицький р-н., с. Вирішальне, вул. 50-річчя ОСОБА_6 влади, 1. Оригінал вказаного договору на вимогу суду не було подано.

За приписами ст. 1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зерновий склад - суб'єкт підприємництва, що є власником зерносховища і надає фізичним та юридичним особам послуги із зберігання зерна з видачею складських документів на зерно та в передбаченому законом порядку отримав право на здійснення такої діяльності шляхом участі в Гарантійному фонді виконання зобов'язань за складськими документами на зерно.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 26.08.2015р. щодо об'єкта нерухомого майна нежитлові будівлі та споруди, розташовані за адресою: Полтавська область, Лохвицький район, с. Вирішальне, вул. 50-річчя ОСОБА_6 влади, буд. 1, належать на праві власності ТОВ «ПОЛТАВ-АГРО», (яке змінило назву юридичної особи на ТОВ «Луксор-Агро») (копія інформаційної довідки в матеріалах справи, арк. справи 175-182, том 1).

Доказів, що ТОВ «Велес Трейдінг» є зерновим складом у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» (є власником зерносховища та в передбаченому законом порядку отримав право на здійснення такої діяльності шляхом участі в Гарантійному фонді виконання зобов'язань за складськими документами на зерно) суду не подано.

Згідно з визначенням, вміщеним в пункті 24 статті 1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", підтвердженням прийняття зерна на зберігання та посвідченням наявності зерна і зобов'язання зернового складу повернути його, можуть слугувати лише товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна - складські документи на зерно.

Порядок видачі та обігу складських квитанцій регламентований Положенням про обіг складських документів на зерно, затвердженим Наказом Міністерства аграрної політики України № 198 від 27.06.2003 р. та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.07.2003 р. за № 605/7926. Відповідно до пп. 1.1 - 1.4 Положення складська квитанція є складським документом на зерно. Виготовлення, отримання, доставка, облік, зберігання, видача, списання складських документів проводяться згідно з чинним законодавством. Кожний примірник бланків складських документів має свої індивідуальні номер і серію. Внесення до Реєстру складських документів на зерно інформації про використання бланків складських документів здійснюється відповідно до вимог та порядку, які визначаються Кабінетом Міністрів України у відповідності до положень статті 45 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні".

Статтею ст. 45 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" визначено, що зернові склади ведуть реєстр складських документів на зерно. Пунктом 2.5.4 Положення № 198 встановлено обов'язок зернового складу щоденно звітувати державному підприємству "Держреєстри України" щодо виданих та погашених зерновим складом протягом попереднього робочого дня складських документів на зерно.

Згідно зі статтею 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Главою 24 Цивільного кодексу України встановлені способи набуття права власності. Частиною 1 статті 386 Цивільного кодексу України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Згідно із статтею ст.190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Річчю визначається предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст.179 ЦК України).

Стаття 316 Цивільного кодексу України визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги котрого звернені до суду який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Об'єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою ж позову, є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Доказами, що підтверджують право власності можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази щодо приналежності позивачеві спірного майна.

Виходячи зі змісту даної правової норми право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв'язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто у позивача є речове право на певне майно і має місце факт оспорювання належного позивачу права.

Позов про визнання права власності це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підставою позову є обставини, які підтверджують наявність у позивача права власності або іншого права на майно. Необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання є підтвердження позивачем своїх прав на майно та спір між позивачем та відповідачем стосовно цього права.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості вимог про визнання права власності знаходиться у безпосередньому зв'язку із встановленням юридичного факту наявності у особи, яка звернулась до суду, відповідних прав власника спірного майна.

Позивач в підтвердження належності йому описаного державним виконавцем майна зазначає у позові, що спірне рухоме майно є об'єктом права власності ПСП «Сад», набутим у спосіб, який не суперечить закону. Дане майно обліковується ПСП «Сад» на балансі і використовується ним у господарській діяльності. У своїх поясненнях ПСП «САД» також стверджує, що є власником спірного зерна, що підтверджується складськими квитанціями, копії яких містяться в матеріалах справи. Це зерно є власною продукцією ПСП «САД», що вирощена ним.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Спірне майно (соняшник та кукурудза) відноситься до речей, що визначені родовими ознаками.

Складські квитанції, на які посилається ПСП «Сад» не є доказом наявності права власності на право власності на соняшник, врожаю 2014 року, загальною вагою 80 522 кг та кукурудзу, врожаю 2014 року, загальною вагою 241 088 кг, оскільки можуть свідчити про факт прийняття чи неприйняття зерна на зберігання.

Надані позивачем за первісним позовом копії договорів транспортного перевезення, копії актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) та копії товарно-транспортних накладних на підтвердження перевезення спірного зерна з полів ПСП «САД» в с. Гожули Лохвицького р-н. на елеватор ТОВ «Велес Трейдінг» в с Вирішальне Лохвицького р-н., також не є ознакою права власності ПСП «САД» на спірне майно.

Із копій складських квитанцій ( арк.. справи 17-18, том 1) вбачається, що вони підписані головним бухгалтером ОСОБА_11, при цьому підписи вказаної особи на цих квитанціях візуально суттєво різняться.

Посилання ПСП «Сад» на те, що складські квитанції №354 від 01.03.2015р. та №357 від 31.03.2015р. були видані йому замість погашених квитанцій, доказами не підтверджені, зокрема, відповідними витягами з реєстру в порядку ст. 45 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" та п. 2.5.4 Положення № 198.

Суд не приймає як доказ права власності довідку про підсумки урожаю від 01.12.2014 року ( арк. справи 248-250, том 2), оскільки згідно з п. 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003" відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.. Дана копія не відповідає зазначеному. Крім того, доказами не підтверджено, що саме вирощене позивачем зерно соняшника та зерно кукурудзи (того ж класу, сорту) і було передано на зберігання та арештовано за актами державного виконавця.

Із відповіді Держаного підприємства «Держреєстри України (арк. справи 137-139), вбачається що станом на 9-10 квітня 2015 року на зерносховищах ТОВ «Велес Трейдінг», розташованих за адресою Полтавська область, Лохвицький район, с. Вирішальне, вул. 50 річчя Радянської влади,1 не зберігалось зерно соняшника та зерно кукурудзи, які належали на праві власності ПОСП «Батьківщина». Однак із відповіді на запит суду та додатків до неї також не вбачається, станом на цей період на вказаному зерносховищі зберігалось зерно, належне позивачу за первісним позовом, відповідних доказів цього ПСП «Сад» також суду не надав.

Як вбачається з витягів з реєстру № 11341 від 30.10.2015 року та № 11342 від 30.10.2015 року ( арк. справи 72-73, том 3) дати складських квитанцій, вказані у витягах (02.03.2015 року та 09.04.2015 року), не співпадають із датами складських квитанцій, на які посилається позивач за первісним позовом (01.03.2015 року та 31.03.2015 року. Отже, ці дані є суперечливими.

Отже, позивачем за первісним позовом не доведено належними та допустимими доказами, що він є власником спірного майна, а тому позовні вимоги за первісним позовом задоволенню не підлягають.

Стосовно вимог за зустрічним позовом про визнання договору складського зберігання №290805 від 29.08.2014 року, укладеного між Приватним сільськогосподарським підприємством "САД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Велес Трейдінг", фіктивним суд виходить з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, цивільно-правовий договір, який є основною правовою формою договору, що опосередковує рух цивільного обороту. За своєю правовою природою будь-який цивільно-правовий договір є правочином.

Правочин це дія особи, спрямована на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Як розяснив Вищий господарський суд України у п. 2.1 Постанови Пленуму ВГСУ 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Згідно правової позиції Верховного суду України, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 21 січня 2015 р. у справі N 6-197цс14).

Дана правова позиція враховується судом в силу приписів ст. 111-28 ГПК України.

Як розяснив Пленум ВГСУ у п. 3.11. Постанови Пленуму ВГСУ 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Позивачем за зустрічним позовом не обґрунтовано та не подано доказів притаманності ознак фіктивності обом сторонам спірного правочину, отже не доведено, що всі учасники договору складського зберігання №290805 від 29.08.2014 року, укладеного між Приватним сільськогосподарським підприємством "САД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Велес Трейдінг", не мали наслідку створити правові наслідки на момент його вчинення.

Подані "Перший Український ОСОБА_1 банк" судові рішення та ухвали та ін. стосуються Товариства з обмеженою відповідальністю "Велес Трейдінг", Приватно - орендного сільськогосподарського підприємства "Батьківщина", ТОВ «Луксор-Агро» та ін., але не Приватного сільськогосподарського підприємства "САД", отже не можуть бути доказом наявності ознак вчинення правочину лише для вигляду у обох сторін договору.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,49,82-85 ГПК України, суд -

вирішив:

1. Відмовити в задоволенні позовних вимог Приватного сільськогосподарського підприємства "САД" про визнання права власності на соняшник, врожаю 2014 року, загальною вагою 80522 кг та кукурудзу, врожаю 2014 року, загальною вагою 241088 кг.; зняття арешту з майна, яке включене до актів опису та арешту майна складених державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 9 та 10 квітня 2015 року в межах здійснення виконавчого провадження №46637434, а саме: соняшник, врожаю 2014 року, загальною вагою 80522 кг та кукурудзу, врожаю 2014 року, загальною вагою 241088 кг.

2. Відмовити у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Перший Український ОСОБА_1 банк" про визнання договору складського зберігання №290805 від 29.08.2014р., укладеного між Приватним сільськогосподарським підприємством "САД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Велес Трейдінг", фіктивним.

Повне рішення складено 29.12.2015 року.

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією