РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2015Справа №910/29010/15

За позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"
до Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"
простягнення 2 014, 86 грн.
Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

від позивача: Шкуропат Г.В. - представник за дов.;

від відповідача: не з'явились

В судовому засіданні 23.12.2015 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" до Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 2 014, 86 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.04.2013 між Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" (страховик за договором) та ОСОБА_2 (страхувальник за договором) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 А 0329759 (далі - договір), предметом якого є страхування транспортного засобу марки Mazda, д.р.н. НОМЕР_1. Вигодонабувач: ПАТ "Універсал Банк".

16.07.2013 на дорозі М-06 Київ-Чоп 617 км. 550 м. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Mazda, д.р.н. НОМЕР_1, належного ОСОБА_3 (водій ОСОБА_4.), та транспортного засобу ВАЗ-2104, д.р.н. НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5 (водій ОСОБА_5.).

Згідно калькуляції №08137_17 від 16.08.2013 складеної за допомогою системи Audatex, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Mazda, д.р.н. НОМЕР_1 становить 3 156,08 грн.

Страхувальник звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

На виконання вимог договору страхування, страховик сплатив страхове відшкодування у розмірі 2 524,86 грн., шляхом зарахування в рахунок несплачених платежів.

Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.08.2013 №456/3993/13-п встановлено, що вказана вище дорожньо-транспортна пригода сталась з вини ОСОБА_5 у зв'язку зі здійсненням адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 застрахована, згідно полісу № АВ/9245687 у Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія"Оранта".

Позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, яка залишена без задоволення, тому позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 13.11.2015 порушено провадження у справі № 910/29010/15, розгляд останньої призначено на 02.12.2015.

Позивачем подано документи на виконання вимог ухвали суду.

Від моторного (транспортного) страхового бюро України надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою від 02.12.2015 в порядку ст. 77 ГПК України, відкладено розгляд справи на 23.12.2015.

Відповідач в судові засідання не з'явився, явку уповноваженого представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

У відзиві на позов відповідач заперечив проти позову з посиланням на положення п.п.37.1.4 п. 37.1.4 ст. 37 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно із якою підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого з моменту скоєння ДТП, Момент виконання зобов'язання НАСК «Оранта», що виникло внаслідок заподіяння шкоди при ДТП, і, право вимоги, яке мав потерпілий, перейшли до страхової компанії, яка провела виплату (Позивача), пов'язаний із направленням заяви в порядку ст..35 п.1 Закону. Позивач, як новий кредитор, до якого перейшло право вимоги страхового відшкодування в обсязі і на умовах, які були у первісного кредитора, не звертався до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з заявою про страхове відшкодування впродовж одного року, що є підставою для відмови у виплаті.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

16.04.2013 між Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" (страховик за договором) та ОСОБА_2 (страхувальник за договором) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 А 0329759 (далі - договір), предметом якого є страхування транспортного засобу марки Mazda, д.р.н. НОМЕР_1, на випадок настання страхових випадків, в тому числі внаслідок ДТП. Вигодонабувач: ПАТ "Універсал Банк".

Термін дії договору з 17.04.2013 по 16.04.2014. Додатком до договору є умови, що діють відносно застрахованого ТЗ, що є предметом застави.

16.07.2013 на дорозі М-06 Київ-Чоп 617 км. 550 м. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Mazda, д.р.н. НОМЕР_1, належного ОСОБА_2 (водій ОСОБА_7), та транспортного засобу ВАЗ-2104, д.р.н. НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5 (водій ОСОБА_5.) (довідка про ДТП №9231334 вих. від 23.01.2013).

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_5 п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.08.2013 по справі №456/3993/13-п, відповідно до якої ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно Акту огляду транспортного транспорту (дефектна відомість) від 08.08.2013, калькуляції №08137_17 від 16.08.2013 складеної за допомогою системи Audatex, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Mazda, д.р.н. НОМЕР_1 становить 3 156,08 грн.

16.07.2013 страхувальник звернувся до позивача з телефонограмою, та із заявою про настання страхової події - ДТП (дата складання заяви - 16.07.2013, дата реєстрації - 08.08.2013). В заяві зазначена дата телефонограми про ДТП - 16.07.2013.

Власник автомобіля Mazda, д.р.н. НОМЕР_1 звернувся до позивача з заявою вх.№22/08/06 від 22.08.2013 про виплату страхового відшкодування.

На підставі страхового акта № 23888Р/87/13 від 05.11.2013 та заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов'язання за договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом зарахування 2 524,86 грн. в рахунок несплачених платежів згідно договору №А 0329759 від 16.04.2013.

Відповідно до п. 4 Договору страхування, страхова премія повинна бути сплачена страхувальником частинами за наступним графіком: 2276,40 грн. - 16.04.2013, 2276, 40 грн. - 16.07.2013, 22.76,40 грн. - 16.10.2013, 2276, 40 грн. - 16.01.2014.

У разі якщо на дату складання страхового акту є частини страхової премії за цим договором, що неоплачені (не залежно від того чи дата оплати минула чи ні), розмір страхового відшкодування в першу чергу направляється в рахунок сплати несплачених частин страхової премії. Частина страхового відшкодування, що залишилась, перераховується одержувачу страхового відшкодування в порядку, передбаченому цим договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства "Страхової групи "ТАС" перейшло в межах суми 2 524,86 грн. право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.08.2013 №456/3993/13-п (набрала законної сили) вбачається, що транспортний засіб - автомобіль ВАЗ-2104, д.р.н. НОМЕР_2, водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю Mazda, д.р.н. НОМЕР_1, знаходився під керуванням ОСОБА_5

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем ВАЗ-2104, д.р.н. НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля ВАЗ-2104, д.р.н. НОМЕР_2, на момент ДТП була застрахована Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/9245687.

Договором (полісом) № АВ/9245687 передбачено, що франшиза становить 510,00 грн., а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50 000,00 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

В матеріалах справи міститься претензія від 30.06.2015 № 30/06/04, яка отримана відповідачем 06.07.2015, згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, яке долучено до матеріалів справи.

У відповідь на претензію, відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування з посиланням на положення пп. 37.1.4 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Позивач, при визначенні основної суми заборгованості, врахував розмір франшизи за полісом № АВ/9245687.

Відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному засобу марки Mazda, д.р.н. НОМЕР_1, було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля.

Згідно з підпунктом 1.1 статті 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування" (підпункт 1.2 статті 1 зазначеного Закону).

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто наведена норма визначає можливість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків, і не містить підстав для відмови у задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України по справі №3-49гс15 від 15.04.2015.

При цьому, суд зазначає, що позивач може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду, що також викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002, де зазначено, що кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Позаяк, суд вказує, що станом на момент ухвалення судом рішення у даній справі права позивача порушені, а строк виплати страхового відшкодування є таким, що настав.

Таким чином, позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (02081, м. Київ, вулиця Здолбунівська, будинок 7-Д, код 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (03062, м. Київ, проспект Перемоги, будинок 65, код 30115243) страхове відшкодування у розмірі 2 014,86 грн. (дві тисячі чотирнадцять гривень 86 коп.) та 1 218, 00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень 00 коп.) судового збору.

3.Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 23.12.2015

Суддя І.В.Усатенко