КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2015 р. Справа№ 910/19629/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 18.09.2015р.

у справі № 910/19629/15 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 48 376, 63 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 48 376,63 грн. відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 12.11.2014 № 28-0197-14-00130.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 18.09.2015р. у справі № 910/19629/15 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" суму виплаченого страхового відшкодування (в порядку регресу) в розмірі 38 211,83 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 443,11 грн. В іншій частині позову відмовлено.

ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулось до суду з апеляційною скаргою, оскільки частково не погоджується з прийнятим рішенням та вважає, що дане рішення прийняте з порушенням норм матеріального права.

Позивач вважає, що місцевий суд в своєму рішенні дійшов висновку про те, що позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 36 163,25 грн. та в розмірі 2 548,58 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 27 лютого 2015 року № 4148 та від 19 березня 2015 року № 5507, а отже до позивача право зворотньої вимоги перейшло в межах суми 38 711,83 грн.

Апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що розділом 7 договору визначено порядок оплати страхової премії та періоди страхування. Вказаним розділом визначено, що страхувальник вносить платежі двома частинами, а саме: першу частину страхового платежу в розмірі 50 % від загального розміру премії, що становить 10174 (десять тисяч сто сімдесят чотири) гривні 80 копійок в строк до 13 листопада 2014 року за період страхування з 13 листопада 2014 року по 12 травня 2015 року; друга частина страхового платежу в розмірі 50% від загального розміру премії, що становить 10174 (десять тисяч сто сімдесят чотири) гривні 80 копійок в строк до 12 травня 2015 року за період страхування з 13 травня 2015 року по 12 листопада 2015 року.

Апелянт зазначає, що на виконання умов укладеного договору страхувальником було внесено 13 листопада 2014 року лише перший платіж в сумі 10 174 (десять тисяч сто сімдесят чотири) гривні 80 копійок.

Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що п. 12.2 Договору передбачено, що у разі настання страхових випадків по КАСКО (крім випадків конструктивної загибелі ТЗ та «Викрадення», не включаючи пошкодження ТЗ, які він отримав під час, внаслідок або після викрадення), страхове відшкодування розраховується за наступною формулою: СВ = (ВВР-ВДхЗЕ%) хПЗС+ДДВ-Фрп-ВЗПО-НЧСП, де НЧСП сума всіх несплачених частин страхової премії по договору. Якщо розмір страхового відшкодування по КАСКО до вирахування НЧСП менший за розмір НЧСП, страховик не вираховує НЧСП із суми страхового відшкодування.

Апелянт зазначає, що страхувальником не було внесено другий страхових платежі в розмірі 10174 (десять тисяч сто сімдесят чотири) гривні 80 копійок,а тому позивачем з урахуванням умов укладеного договору, із загальної суми виплати страхового відшкодування було утримано несплачену частину страхового платежу, у зв'язку із чим згідно страхового акту сума страхового відшкодування становить 46 338 (сорок шість тисяч триста тридцять вісім) гривень 05 копійок, а згідно платіжного доручення 36 163 (тридцять шість тисяч сто шістдесят три) гривні 25 копійок. Апелянт вважає, що 10 174,80 гривень, які місцевим судом не враховано при вирішенні спору про стягнення страхового відшкодування є частиною страхового відшкодування, яка була зарахована як борг по страхових платежах, а не фактично виплачена частина страхового платежу на ремонт транспортного засобу.

В судове засідання представники позивача та відповідача повторно не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Від позивача через відділ документального забезпечення суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, оскільки повноважний представник приймає участь у судовому засіданні в іншому судовому процесі.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України (пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18).

Дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників позивача та відповідача, оскільки вони не скористались своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія встановила наступне.

12.11.2014 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно - правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0197-14-00130, предметом якого є страхування автомобіля марки "Toyota Avensis", реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску.

05 лютого 2015 року у м. Києві на перехресті пр-ту Оболонського - вул. Північної відбулася дорожньо - транспортна пригода ( ДТП) за участю автомобілів марки "Toyota Avensis", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля марки "Daewoo Lanos", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, що підтверджується довідкою № 57411254 ВДАІ Оболонського РУ ГУМВС в м. Києві від 26.02.2015.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 01.04.2015 по справі № 756/2042/15-п встановлено, що ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України та накладено на останнього адміністративне стягнення відповідно до ст. 124 КпАП України у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.

Вартість матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу "Toyota Avensis", склала 46 338,05 грн., що підтверджується страховим актом від 27.02.2015 № ДККА-42647 та розрахунком суми страхового відшкодування від 27.02.2015 і 2 548,58 грн., що підтверджується страховим актом від 19.03.2015 № ДККА-42647/1 та розрахунком суми страхового відшкодування від 19.03.2015.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 36 163,25 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 27.02.2015 № 4148 та у сумі 2 548,58 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 19.03.2015 № 5507.

Згідно полісу АІ/4533107, наданого МОТОРНИМ (ТРАНСПОРТНИМ) СТРАХОВИМ БЮРО УКРАЇНИ, цивільна правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки "Daewoo Lanos", реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована відповідачем з лімітом по майну в 50 000 грн. та франшизою 500 грн.

Позивач звертався до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування від 23.04.2015 в сумі 48 886,63 грн., зазначена заява була отримана останнім 24.04.2015р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Однак, відповідач відповідь на претензію не надав, суму страхового відшкодування в порядку зворотної вимоги (регресу) не сплатив, що стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав та охоронювальних законом інтересів.

Як вбачається з розділу 6 договору сторонами визначено загальну страхову премію за договором 20 319, 60 грн. Пунктом 7 сторонами визначено порядок оплати страхової премії та періоди страхування, а саме страхувальник вносить платежі двома частинами, першу частину страхового платежу в розмірі 50 % від загального розміру премії, що становить 10174 (десять тисяч сто сімдесят чотири) гривні 80 копійок в строк до 13 листопада 2014 року за період страхування з 13 листопада 2014 року по 12 травня 2015 року. Друга частина страхового платежу в розмірі 50% від загального розміру премії, що становить 10174 (десять тисяч сто сімдесят чотири) гривні 80 копійок в строк до 12 травня 2015 року за період страхування з 13 травня 2015 року по 12 листопада 2015 року.

На дату складання позивачем страхового акту № ДККА-42647 від 27.02.2015 страхувальником було внесено один платіж 10 174,80 грн. 13 листопада 2014 року. Враховуючи, що другий страховий платіж не було внесено, позивачем пунктом 15 зазначеного страхового акту додатково призначено 10 178, 80 грн. до виплати в якості страхового відшкодування

Загальна сума страхового відшкодування, що її призначено позивачем страхувальнику, дорівнює 46 338, 05 (36136, 25 + 10174, 80 грн.).

Позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальної шкоди в сумі 46 338,05 грн., завданої власнику транспортного засобу "Toyota Avensis", згідно страхових актів від 27.02.2015 № ДККА-42647 та від 19.03.2015 № ДККА-42647/1.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Частиною 1 статті 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Позивачем доведений факт заподіяння шкоди в розумінні вимог статті 1166 ЦК України, однак до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги лише в межах фактичних затрат.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 36 163,25 грн. та в розмірі 2 548,58 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 27.02.2015 № 4148 та від 19.03.2015 № 550.

Приписи ст. 9 Закону України "Про страхування" та ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють поняття франшиза, а саме частину збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно полісу АІ/4533107 цивільна правова відповідальність власника транспортного засобу автомобілю марки "Daewoo Lanos", реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська транспортна страхова компанія" з франшизою 500 грн.

На підставі вищевикладеного, колегія приходить до висновку про те, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування шкоди в порядку регресу заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягають частковому задоволенню в розмірі 38 211,83 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Щодо посилання апелянта на п. 12.2 Договору № 28-0197-14-00130 від 12.11.2014, відповідно якого 10 174,80 гривень є частиною страхового відшкодування, яка була зарахована як борг по страхових платежах, а не фактично виплачена частина страхового платежу на ремонт транспортного засобу, колегія зазначає, що в матеріалах справи відсутня повна копія договору, в позовній заяві позивач на зазначений пункт договору не посилався, а посилався на виплату страхового відшкодування у розмірі 46 338, 05 грн. за платіжним дорученням.

За таких обставин, позивачем не підтверджено витрати у розмірі 10174,80 грн., які були спрямовані на зарахування недоплаченої частини страхової премії та колегією суддів до уваги не приймаються як недоведені.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду м. Києва від 18.09.2015р. у справі № 910/19629/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 18.09.2015р. у справі № 910/19629/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/19629/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх