РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2015Справа №910/29478/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімпліторг»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Макфоксі»

про стягнення 4 159,82 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Корсун С.І. (адвокат за Договором-дорученням №1/08-12 від 08.12.2015р.);

від відповідача: не з'явились.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сімпліторг» (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Макфоксі» (надалі також - відповідач) заборгованості по оплаті вартості поставленого товару в розмірі 4 159,82 грн., в тому числі 4 000,00 грн. основного боргу, 109,83 грн. інфляційних втрат та 49,99 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх обов'язків за Договором поставки м'ясної продукції №68 від 09.02.2015р. в повному обсязі не виконав, повну вартість отриманого від позивача товару у строки визначені Договором не оплатив.

Відповідач відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надав, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Ухвалою від 23.11.2015р. позовна заява прийнята до розгляду, їй присвоєно №910/29478/15 та розгляд справи призначено на 17.12.2015р.

В судове засідання 17.12.2015р. представник від відповідача не з'явився, проте надіслав до суду телеграму про відкладення слухання справи у зв'язку з неможливістю прибути повноважного представника в судове засідання з поважних причин.

Розглянувши клопотання відповідача, судом було відмовлено в його задоволенні, оскільки сторонами у справі є товариства, а не його окремий представник, в ГПК України передбачена участь через представника, що надає можливість направити в судове засідання іншу уповноважену належним чином на те особу чи директора.

За висновками суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Макфоксі» було належним чином повідомлене про час та місце розгляду справи. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

За приписами ст. 65 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п. 11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно із ч. 4 ст. 89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

За змістом наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням відповідача на теперішній час є: 04119, м. Київ, вул. Воровського, 51, кв. 48.

На вказану адресу судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України було скеровано, в тому числі, ухвалу від 23.11.2015р. з метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

До суду повернулось зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення.

З приводу неявки відповідача в судове засідання господарський суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п. 3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

В судовому засіданні 17 грудня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09 лютого 2015 року між позивачем (постачальник за Договором) та відповідачем (покупець за Договором) було укладено Договір поставки м'ясної продукції №68 (надалі - Договір), згідно п. 1.1. якого позивач зобов'язаний поставити та передати у власність, а відповідач прийняти та оплатити по звичайним цінам, м'ясну продукцію належної якості, (далі - товар) кількість та асортимент, якої зазначені у видаткових накладних, які є невід'ємною частиною цього Договору.

Загальна сума цього Договору складається з сумарної вартості всіх поставок товару, зазначених у відповідних видаткових накладних та виданих на підставі них рахунках-фактурах здійснених у період дії Договору. Ціна поставки товару визначається в видаткових накладних на кожну партію товару. (п. 2.1. Договору).

Згідно з п. 2.3. Договору оплата товару здійснюється на поточний рахунок позивача на умовах 100% передоплати вартості товару зазначеного у рахунку-фактурі.

У разі надання відповідачу відстрочки платежу, він зобов'язаний перерахувати на поточний рахунок позивача вартість поставленої йому партії товару протягом п'яти календарних днів з дати поставки товару, що підтверджується підписаною сторонами накладною на товар. (п. 2.4. Договору).

Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок позивача, що в разі необхідності підтверджується випискою з банку. (п. 2.5. Договору).

У відповідності до п. 2.6. Договору всі розрахунки за цим Договором здійснюються національній грошовій валюті України.

Цей Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31 грудня 2015 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним. (п. 7.1. Договору).

Позивачем у відповідності до умов Договору було поставлено відповідачу товар на загальну суму 426 237,02 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями видаткових накладних, а саме:

- №71 від 11.02.2015р. на суму в розмірі 23 672,22 грн.;

- №30 від 03.03.2015р. на суму в розмірі 9 331,85 грн.;

- №66 від 07.03.2015р. на суму в розмірі 14 349,00 грн.;

- №70 від 09.03.2015р. на суму в розмірі 14 119,48 грн.;

- №146 від 18.03.2015р. на суму в розмірі 28 758,00 грн.;

- №176 від 21.03.2015р. на суму в розмірі 29 972,00 грн.;

- №197 від 24.03.2015р. на суму в розмірі 38 487,79 грн.;

- №206 від 25.03.2015р. на суму в розмірі 47 719,11 грн.;

- №232 від 27.03.2015р. на суму в розмірі 47 987,52 грн.;

- №253 від 31.03.2015р. на суму в розмірі 59 112,63 грн.;

- №92 від 15.04.2015р. на суму в розмірі 12 038,16 грн.;

- №104 від 17.04.2015р. на суму в розмірі 57 787,04 грн.;

- №164 від 28.04.2015р. на суму в розмірі 42 902,22 грн.

Товар був прийнятий відповідачем, що підтверджується підписами його уповноважених представників та відповідними відбитками печатки відповідача.

Як зазначено позивачем, відповідачем було проведено часткову оплату поставленого позивачем товару за Договором на суму 422 237,02 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями банківських виписок по рахунку позивача, а саме:

- 13.02.2015р. відповідачем проведено оплату на суму в розмірі 23 739,24 грн.;

- 11.03.2015р. відповідачем проведено оплату на суму в розмірі 23 680,85 грн.;

- 18.03.2015р. відповідачем проведено оплату на суму в розмірі 14 052,46 грн.;

- 24.03.2015р. відповідачем проведено оплату на суму в розмірі 28 758,00 грн.;

- 25.03.2015р. відповідачем проведено оплату на суму в розмірі 15 000,00 грн.;

- 26.03.2015р. відповідачем проведено оплату на суму в розмірі 15 000,00 грн.;

- 30.03.2015р. відповідачем проведено оплату на суму в розмірі 40 000,00 грн.;

- 31.03.2015р. відповідачем проведено оплату на суму в розмірі 15 000,00 грн.;

- 01.04.2015р. відповідачем проведено оплату на суму в розмірі 10 000,00 грн.;

- 03.04.2015р. відповідачем проведено оплату на суму в розмірі 15 000,00 грн.;

- 06.04.2015р. відповідачем проведено оплату на суму в розмірі 50 000,00 грн.;

- 08.04.2015р. відповідачем проведено оплату на суму в розмірі 15 000,00 грн.;

- 14.04.2015р. відповідачем проведено оплату на суму в розмірі 45 000,00 грн.;

- 24.04.2015р. відповідачем проведено оплату на суму в розмірі 3 985,20 грн.;

- 27.04.2015р. відповідачем проведено оплату на суму в розмірі 66 000,00 грн.;

- 07.05.2015р. відповідачем проведено оплату на суму в розмірі 42 021,27 грн.

У зв'язку з не проведенням відповідачем повної оплати вартості отриманого за Договором товару, а саме на суму залишку в розмірі 4 000,00 грн., позивач був змушений звернутись до суду.

У відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідачем оплату повної вартості товару на суму залишку в розмірі 4 000,00 грн. на рахунок позивача проведено не було.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З врахуванням викладеного, враховуючи п. 2.4. Договору, обов'язок відповідача щодо повної оплати вартості поставленого позивачем товару сплив (з урахуванням 5 календарних днів з дати поставки товару), а тому, з урахуванням вказаного, прострочення оплати товару за Договором у відповідача перед позивачем виникло:

- за видатковою накладною №71 від 11.02.2015р. з 17.03.2015р.;

- за видатковою накладною №30 від 03.03.2015р. з 09.03.2015р.;

- за видатковою накладною №66 від 07.03.2015р. з 13.03.2015р.;

- за видатковою накладною №70 від 09.03.2015р. з 15.03.2015р.;

- за видатковою накладною №146 від 18.03.2015р. з 24.03.2015р.;

- за видатковою накладною №176 від 21.03.2015р. з 27.03.2015р.;

- за видатковою накладною №197 від 24.03.2015р. з 30.03.2015р.;

- за видатковою накладною №206 від 25.03.2015р. з 31.03.2015р.;

- за видатковою накладною №232 від 27.03.2015р. з 02.04.2015р.;

- за видатковою накладною №253 від 31.03.2015р. з 06.04.2015р.;

- за видатковою накладною №92 від 15.04.2015р. з 21.04.2015р.;

- за видатковою накладною №104 від 17.04.2015р. з 23.04.2015р.;

- за видатковою накладною №164 від 28.04.2015р. з 04.05.2015р.

Оскільки, як підтверджено матеріалами справи, свої зобов'язання відповідач за Договором щодо повної оплати вартості товару в строк визначений Договором не виконав, то заборгованість останнього по оплаті вартості поставленого позивачем товару складає 4 000,00 грн. = вартість отриманого відповідачем за Договором товару на суму 426 237,02 грн. - вартість оплаченого відповідачем товару в розмірі 422 237,02 грн.

Таким чином, з урахуванням викладеного, позовні вимоги в справі №910/29478/15 про стягнення з відповідача основної суми заборгованості в розмірі 4 000,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 49,99 грн. за загальний період нарахування з 05.05.2015р. по 30.09.2015р. та інфляційні втрати в розмірі 109,83 грн. за загальний період нарахування з 05.05.2015р. по 31.08.2015р.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті «Урядовий кур'єр». Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що вони відповідають встановленим законодавством порядку та способу нарахування та є обґрунтованими, у зв'язку з чим позовні вимоги в справі №910/29478/15 в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 49,99 грн. та інфляційних втрат в розмірі 109,83 грн. за вказаний вище період підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договору, укладеного з позивачем.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/29478/15 підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача 4 000,00 грн. основного боргу, 109,83 грн. інфляційних втрат та 49,99 грн. 3% річних.

Судовий збір позивача у розмірі 1 218,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Макфоксі» (, адреса: 04119, м. Київ, вул. Воровського, 51, кв. 48) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімпліторг» (, адреса: 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Порошкова, 5) основний борг в розмірі 4 000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 копійок), суму інфляційних втрат в розмірі 109,83 грн. (сто дев'ять гривень 83 копійок), 3% річних в розмірі 49,99 грн. (сорок дев'ять гривень 99 копійок) та судовий збір в розмірі 1 218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень 00 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.12.2015р.

Суддя С.М. Морозов