ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2015 р. Справа № 922/4491/15

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Гетьмана Р.А., судді Пуль О.А.,

при секретарі Катренко І.С.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1 - за довіреністю від 30.04.2015р. №01-42юр/3208;

від відповідача - ОСОБА_2 - за довіреністю від 05.01.2015р. №270,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків

на рішення господарського суду Харківської області від 05.10.2015р.

у справі № 922/4491/15

за позовом: Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків

до відповідача: Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території", м. Харків ,

про стягнення 203732,66грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.10.2015р. у справі №922/4491/15 (суддя Светлічний Ю.В.) відмовлено у задоволенні позову Акціонерної компанії "Харківобленерго" до Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території" про стягнення 203732,66грн. згідно договору про постачання електричної енергії від 05.12.2008р. №14079.

Рішення місцевого господарського суду з посиланням на статті 3,6,526,628, 629ЦК України мотивоване тим, що розрахунок з позивачем за договором про постачання електричної енергії від 05.12.2008р. №14079 на суму 944953грн. за листопад 2014року червень 2015року, на яку нараховано пеню, 3% та інфляційні втрати, проведений на підставі договору про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015р. №375 за №375Е/57 від 04.08.2015р., підпунктом 2 пункту 12 якого встановлено, що сторони зобовязуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору про постачання електричної енергії від 05.12.2008р. №14079, а пунктом 17 визначено, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору. За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Акціонерна компанія "Харківобленерго" з рішенням суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 05.10.2015р. у справі № 922/4491/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує на те, що: по-перше, договір про організацію взаєморозрахунків від 04.08.2015р. №375Е/57 не змінює та не припиняє зобовязань сторін за договором про постачання електричної енергії від 05.12.2009р. №14079, а лише свідчить про те, що відповідачу погоджене бюджетне фінансування оплати спожитої електричної енергії у 2014 -2015роках; по-друге, вжиття відповідачем заходів, необхідних для належного виконання зобовязань в частині погашення заборгованості перед АТ «Харківобленерго» за спожиту електричну енергію шляхом укладання договору взаєморозрахунків на виконання постанови Кабінету Міністрів України, стосується лише стягнення пені. На думку скаржника, право вимоги щодо стягнення інфляційних та 3% річних у позивача виникло з умов первісного договору про постачання електричної енергії від 05.12.2009р. №1407, а тому ці вимоги є обґрунтованими.

Відзивом від 02.11.2015р. Харківське обласне комунальне підприємство "Дирекція розвитку інфраструктури території" заперечило проти вимог апеляційної скарги та просило рішення місцевого господарського суду від 05.10.2015р. у справі № 922/4491/15 залишити без змін як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу - без задоволення за необґрунтованістю. При цьому зазначило, що ним погашена заборгованість, на яку позивачем було здійснено нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних, на підставі договору про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015р. №375 за номером 375Е/75 платіжним дорученням від 20.08.2015р. №3, а отже з урахуванням висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 30.09.2014р. у справі №132гс14, від 09.09.2014р. у справі №3-105гс14, від 01.07.2015р. у справі №3-322гс15, вимоги позивача є такими, що не підлягають до задоволення.

Розпорядженням голови Харківського апеляційного господарського суду від 03.11.2015р. у звязку з відрядженням судді Лакізи В.В. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Гетьмана Р.А., судді Путь О.А.

17.11.2015р. АК «Харківобленерго» подано заяву, у якій позивач зазначає, що платіжним дорученням від 08.10.2015р. №739 відповідачем сплачено борг за перевищення договірних величин електричної потужності у сумі 1703,33грн.

04.12.2015р. позивачем надані додаткові пояснення до апеляційної скарги, у яких він зазначає, що уклавши 04.08.2015р. договір про організацію взаєморозрахунків №375Е/57, сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за електричну енергію, поставлену відповідно до договору про постачання електричної енергії від 05.12.2008р. №14079 з моменту його укладення, тобто з 04.08.2015р., оскільки в даному договорі відсутні посилання на те, що умови договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив скасувати рішення господарського суду Харківської області від 05.10.2015р. у справі № 922/4491/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив рішення господарського суду Харківської області від 05.10.2015р. у справі №922/4491/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

05.12.2008р. між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (постачальником) та Харківським обласним комунальним підприємством "Дирекція розвитку інфраструктури території" (споживачем) укладений договір про постачання електричної енергії № 14079, п. 1.1 якого встановлено, що постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача приєднаною потужністю, зазначеною у додатку №3.1 «Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку, тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію» відповідно до умов цього договору, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є невідємними його частинами (а.с.14-36).

Відповідно до п.5.1 цього договору для визначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності на наступний період споживач не пізніше 01 жовтня поточного року надає постачальнику відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії.

Відповідно до п. 2.3.3 договору, споживач зобов'язаний своєчасно сплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії та інші нарахування згідно з п. 5 додатка 2 «Порядок розрахунків».

У додатку №1 до цього договору сторони визначили на квітень 2015року на годину ранкового максимума навантаження електричну потужність у розмірі 86,1кВт.

На виконання умов договору про постачання електричної енергії від 05.12.2008р. № 14079 позивач відступив (подав) протягом листопада 2014року по квітень 2015року та з січня по квітень 2015року електричну енергію в повному обсязі, але відповідач своєчасно не розрахувався, у звязку з чим за ним утворився борг у сумі 924072грн., стягнення якого було предметом судового розгляду у справі №922/2784/15.

04.08.2015р. між Головним управлінням Державної казначейської служби в Харківській області (сторона перша), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона друга), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона друга), Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації (сторона третя), Харківським обласним комунальним підприємством "Дирекція розвитку інфраструктури території" (сторона четверта) та Акціонерною компанією «Харківобленерго» (сторона пята), Державним підприємством «Енергоринок» (сторона шоста) та ПАТ «Центренерго» (сторона остання) укладено договір №375Е/57 про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ від 04.06.2015р. №375 (далі за текстом - договір про організацію взаєморозрахунків), пунктом 1 якого встановлено, що предметом вказаного договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенціями з державного бюджету місцевим бюджетам, визначеною до пунктом 16 статті 14 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" (далі - субвенції) відповідно до Порядку та умов надання у 2015 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, та/або іншим підприємства централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015р. №375 (а.с.86-89).

У пунктах 2-9 цього договору сторони погодили порядок проведення взаєморозрахунків, відповідно до якого Казначейство перераховує кошти, залучені з єдиного казначейського рахунка, стороні першій у сумі 944 953,00 гривень на підставі рішення Мінфіну. Сторона перша перераховує на рахунок сторони другої кошти у сумі 944 953,00 гривень для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Сторона друга перераховує на рахунок сторони третьої кошти у сумі 944953,00грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Сторона третя перераховує на рахунок сторони четвертої кошти у сумі 944 953,00грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Сторона четверта перераховує на рахунок сторони п'ятої кошти у сумі 944 953,00 грн. (для погашення заборгованості за електричну енергію, спожиту у 2014-2015 р.р., згідно з договором № 14079 від 05.12.2008р. Сторона п'ята перераховує на рахунок сторони шостої кошти у сумі 944953,00 грн. для погашення заборгованості за електричну енергію, куповану у травні 2015 року, згідно з договором №4674/01 від 30.04.2008р. Сторона шоста перераховує на рахунок сторони останньої кошти у сумі 944 953,00грн. для погашення заборгованості за електричну енергію, поставлену у грудні 2014 року згідно з договором № 71/01-ЕР від 07.09.1999 р.

Пунктом 17 даного договору сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Платіжним дорученням від 20.08.2015р. №3, АТ «Харківобленерго» перераховано грошові кошти у сумі 944953,00грн. на виконання умов договору від 04.08.2015р. №375Е/57 про організацію взаєморозрахунків відповідно та постанови КМУ від 04.06.2015р. №375 (а.с.85).

23.07.2015р. АТ «Харківобленерго» звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території" 110815,02грн. інфляційних втрат, 86582,26грн. пені, 4634,05грн. 3% річних, нарахованих за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за договором від 05.12.2008р. №14079 та 1703,33грн. заборгованості за перевищення договірної величини споживання електричної енергії (а.с.4-9).

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.10.2015р. у справі № 922/4491/15 у задоволенні позову відмовлено з підстав, викладених вище (а.с.129--142).

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційній інстанції судовою колегією встановлено погашення боргу відповідачем за перевищення договірної величини потужності за платіжним дорученням від 08.10.2015р. №739 на суму 1703,33грн. (а.с.171).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Предметом позову у даній справі є стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат, нарахованих за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, за договором від 05.12.2008р. №14079 та оперативно-господарської санкції за перевищення договірної величини потужності.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобовязань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, які у певних умовах ставляться. Дана норма кореспондується з приписами статті 526 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно із статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

З матеріалів справи вбачається, що Харківське обласне комунальне підприємство "Дирекція розвитку інфраструктури території" несвоєчасно виконувало прийняті на себе грошові зобовязання по оплаті за спожиту електричну енергію природний газ за договором від 05.12.2008р. №№ 14079, проте станом на момент розгляду справи відповідачем у повному обсязі сплачена заборгованість за отриману електричну енергію за цим договором, що не заперечується сторонами, а отже дані обставини в розумінні статті 35 ГПК України є приюдиційними та не підлягають доказуванню.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено вище, 04.08.2015р. між Головним управлінням Державної казначейської служби в Харківській області (сторона перша), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона друга), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона друга), Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації (сторона третя), Харківським обласним комунальним підприємством "Дирекція розвитку інфраструктури території" (сторона четверта) та Акціонерною компанією «Харківобленерго» (сторона пята), Державним підприємством «Енергоринок» (сторона шоста) та ПАТ «Центренерго» (сторона остання) укладено договір №375Е/57 про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ від 04.06.2015р. №375.

У вказаному договорі зазначено, що Харківське обласне комунальне підприємство "Дирекція розвитку інфраструктури території" перераховує на рахунок Акціонерної компанії «Харківобленерго» кошти у сумі 944 953,00 грн. (для погашення заборгованості за електричну енергію, спожиту у 2014-2015 р.р., згідно з договором № 14079 від 05.12.2008р.

Згідно із підпунктом 2 пункту 12 цього договору сторони зобов'язалися, зокрема, не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Пунктом 17 даних договорів сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору

Таким чином, уклавши 04.08.2015р. договір №375Е/57 про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ від 04.06.2015р. №375, сторони замінили порядок і строк проведення розрахунків за спожиту електричну енергію, поставлену відповідно до договору про постачання електричної енергії 05.12.2008р. №14079.

Верховний Суд України у своїх постановах від 30.09.2014р., від 25.03.2015р. і від 23.09.2015р. дійшов аналогічної правової позиції щодо зміни порядку та строків проведення розрахунків за спожиту електричну енергію за умов укладання між сторонами договору про організацію взаєморозрахунків, а отже, відповідно до приписів статті 111-28 ГПК України вказані висновки Верховного Суду України обовязкові для всіх судів України під час розгляду справ.

Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата за поставлену електричну енергію була здійснена відповідачем поза межами порядку і строків, встановлених договором договором №375Е/57 про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ від 04.06.2015р. №375. Сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за спожиту електричну енергію, поставлену відповідно до договору про постачання електричної енергії 05.12.2008р. №14079, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 17 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

На виконання умов договору про організацію взаєморозрахунків Харківське обласне комунальне підприємство "Дирекція розвитку інфраструктури території" здійснило погашення заборгованості, яка виникла у відповідача перед позивачем за поставлену електричну енергію, що підтверджується платіжним дорученням від 20.08.2015р. №3. (а.с.85).

Враховуючи факт виконання відповідачем умов договору №375Е/57 про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ від 04.06.2015р. №375 з дотриманням строків їх виконання, підстави для застосування положень статей 549, 625 ЦК України за прострочення оплати за спожиту електричну енергію, поставлену до укладення договору про організацію взаєморозрахунків та, відповідно, для задоволення позовних вимог у частині стягнення 3% у сумі 4634,05грн., інфляційних втрат у сумі 110815,02грн. та пені у розмірі 86582,26грн. відсутні, а отже місцевий господарський суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних них вимог у цій частині.

Водночас суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що позивач у позовній заяві також просив стягнути з відповідача двократну вартість різниці між найбільшою величиною потужності та договірною величиною потужності.

Проте, в порушення вимог статей 82, 84ГПК України та приписів Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. N 6 «Про судове рішення» місцевим господарським судом не було розглянуто цієї вимоги, а, відповідно, про неї не було зазначено ні в мотивувальній, а ні в резолютивній частині рішення від 05.10.2015р. у справі №922/4491/15.

Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2013р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» встановлено, якщо у процесі перегляду справи апеляційним господарським судом буде встановлено, що суд першої інстанції, приймаючи процесуальний акт, неправомірно відмовив у задоволенні частини позовних вимог, або припинив провадження чи залишив без розгляду позов у певній частині, або ж не розглянув одну чи кілька заявлених вимог, у тому числі в зв'язку з неправомірною відмовою в прийнятті зустрічної позовної заяви тощо, суд апеляційної інстанції повинен самостійно усунути відповідне порушення. Він не вправі передавати справу на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Статтею 27 Закону України "Про електроенергетику" передбачено, що правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність.

Пунктами 6-7,11 Порядку постачання електричної енергії споживачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.1999 р. № 441 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.04.2002 р. № 475) визначено, що місцеві енергопостачальні організації разом з місцевими органами виконавчої влади складають у межах установлених граничних величин споживання електричної потужності розрахункові баланси споживання електричної потужності окремо для періодів ранкового та вечірнього максимуму навантаження енергосистеми з визначенням обсягів споживання основних груп споживачів та населення і погоджують їх з відповідними представництвами Держенергонагляду. Місцеві енергопостачальні організації до початку наступного року в обумовлені договорами про постачання електричної енергії терміни узгоджують з усіма споживачами, крім населення, обсяги очікуваного споживання електричної енергії на наступний рік за місяцями (кварталами). Узгоджені обсяги споживання електричної енергії оформлюються додатком до договору як договірні величини.

Граничні величини споживання електричної потужності доводяться до споживачів як договірні величини у терміни, обумовлені договором між місцевою енергопостачальною організацією та споживачем. Повідомлення про ці величини є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до пункту 4.1 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 р. N 28 (у редакції постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 17.10.2005р. N 910) та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 р. за N 417/1442, споживач зобов'язаний не перевищувати у години контролю максимального навантаження енергосистеми граничну величину споживання електричної потужності, доведену цьому споживачу відповідно до умов договору.

У пункті 5.1 договору про постачання електричної енергії від 05.12.2008р. №14079 та у додатку №1 цього договору сторони узгодили договірні величини споживання електричної енергії та потужності.

За приписами частини 7 статті 26 Закону України "Про електроенергетику" у випадку перевищення договірної величини потужності споживачі (крім населення та навчальних закладів) сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці між найбільшою величиною потужності, що зафіксована протягом розрахункового періоду, та договірною величиною потужності.

З матеріалів справи вбачається, що АТ «Харківобленерго» наданий відповідачеві рахунок на оплату за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності за травень 2015р. на суму 1703,33грн.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтвердив факт споживання електричної енергії понад договірну величину потужності та погодився з позовними вимогами АТ «Харківобленерго» в частині стягнення 1703,33грн., окрім того зазначив, що ним у повному обсязі сплачений боргу за перевищення договірної величини потужності споживання електричної енергії.

Відповідно до частини 1 статті 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

За приписами п.2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що визнання обставин може здійснюватися учасниками судового процесу: в письмовій формі шляхом зазначення про таке визнання у позовній заяві, відзиві на позовну заяву, поданих суду заяві, клопотанні, листі тощо; в усній формі під час надання суду усних заяв, клопотань і пояснень; у такому разі про визнання обставин зазначається у протоколі судового засідання. За необхідності суд може зажадати від учасника судового процесу подання відповідної заяви, клопотання, пояснення в письмовій формі. Про визнання обставин може свідчити й зміст поданих суду письмових документів: претензій та відповідей на них, листів та інших письмових звернень учасників судового процесу один до одного (наприклад, лист, надісланий у відповідь на претензію, в якому зазначається про повне або часткове визнання заявленої до стягнення заборгованості).

Перевищення договірних величин споживання електричної потужності на 62,9кВт у квітні 2015року не заперечується відповідачем , а отже дані обставини у відповідності до вимог статті 35ГПК України є встановленими та не підлягають доказуванню.

З матеріалів справи вбачається, що 08.10.2015р. відповідачем сплачено позивачеві 1703,33грн. за перевищення договірної величини потужності згідно акту від 12.05.2015р. №3029 та договору №14079, що підтверджується платіжним дорученням №739 (а.с.171).

Відповідно до статті 101ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Згідно із пунктом 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Пунктом 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Враховуючи той факт, що місцевим господарським судом не було розглянуто позовну вимогу щодо стягнення 1703,33грн. двократної вартості різниці між фактично спожитою величиною електричної енергії і договірною величиною, та, відповідно, у зв'язку з відсутністю вирішеного спору між сторонами на стадії апеляційного перегляду судового рішення, колегія суддів Харківського апеляційного суду з урахуванням приписів статті 101 ГПК України дійшла висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення 1703,33грн., з підстав сплати відповідачем платіжним дорученням від 08.10.2015р. №739 боргу у сумі 1703,33грн. за перевищення договірної величини потужності згідно акту від 12.05.2015р. №3029 та договору №14079, та у зв'язку з відсутністю предмету спору на момент вирішення справи в цій частині.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 05.10.2015р. у справі № 922/4491/15 прийнято при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, щодо 1703,33грн. боргу за перевищення договірних величин споживання електричної потужності, у звязку з чим апеляційна скарга Акціонерної компанії "Харківобленерго" підлягає частковому задоволенню. Рішення суду першої інстанції слід скасувати частково та припинити провадження у справі щодо стягнення 1703,33грн. боргу за перевищення договірних величин потужності. В решті рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 49, п.1-1 ч.1 ст.80, ст.ст. 99, 101, п. 3 ст.103, п.1 ч.1 ст. 104, ст. 105 ГПК України, Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Харківської області від 05.10.2015р. у справі № 922/4491/15 скасувати частково.

3.Припинити провадження у справі №922/4491/15 щодо стягнення 1703,33грн. боргу за перевищення договірних величин потужності.

4. В решті рішення залишити без змін.

5. Стягнути з Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території"( м. Харків, майдан Свободи,5, ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго"( м. Харків, вул. Плеханівська,149, ) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у сумі 34грн. та витрати за подання апеляційної скарги у сумі 35,86грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 22.12.2015р.

Головуючий суддя Бородіна Л.І.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Пуль О.А.