ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2015 р. Справа № 911/4598/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, Київська обл.,

м. Васильків

про стягнення 18 500 грн. 00 коп.

Суддя Мальована Л.Я.

Представники сторін:

позивач ОСОБА_3 (дов. № б/н від 16.11.2015 р.)

ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_4 (договір № б/н від 02.11.2015 р.);

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 18 500 грн. 00 коп. заборгованості по договору оренди № Б/Н від 01.10.2012 року, яка складається з: 12 000 грн. 00 коп. неустойка, 6 500 грн. 00 коп. орендна плата.

Позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив посилаючись на те, що ним було направлено позивачу лист щодо розірвання договору та складення акту приймання-передачі майна, а також те, що спірний договір було укладено громадянами, а не фізичними особами-підприємцями.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

01.10.2012 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 укладено договір оренди, відповідно до умов якого орендодавець зобовязуєтья передати орендареві в строкове платне користування нежитлову одноповерхову будівлю загальною площею 568 кв. м., що знаходиться за адресою: Київська обл., Фастівський район, с. Червона Мотовилівка, вул. Зіркова, 2, а Орендар зобовязується прийняти це майно, своєчасно сплачувати орендну плату та після припинення цього договору повернути орендоване майно орендодавцеві в належному стані.

Відповідно до п.п. 5.5, 5.5.1., 5.5.2. договору оренди встановлено, що у разі припинення (розірвання) цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю. Про передачу будівлі складається акт. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі. Обовязок щодо складання акта приймання-передачі про повернення майна покладається на орендаря.

Факт передачі позивачем та отримання відповідачем приміщення підтверджується актом прийому-передачі від 01.10.2012 року по вул. Зіркова, 2 в с. Червона Мотовилівка та майна, що знаходить у ньому, а саме: кондиціонер, котел, телевізор, DVD програвач, стіл, стілець, шафа, «улітки» 2 шт., холодильник.

Відповідно до п. 6.1. договору, цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі майна та діє протягом 2 (двох) років 11 (одинадцяти) місяців, а в частині зобовязання орендаря щодо орендної плати та інших платежів за договором до виконання зобовязань.

Позивач листом вих. № б/н від 18.08.2015 року звертався до відповідача з повідомлення про закінчення строку дії договору оренди 31.08.2015 року та про необхідність повернення орендованого майна, проте ФОП ОСОБА_2 орендоване нежитлове приміщення та орендоване майно в строк передбачений умовами договору не повернув, в звязку з чим просить суд стягнути з відповідача орендну плату за період з 01.09.2015 року по 09.10.2015 року в сумі 6 500 грн. 00 коп.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідач затримав повернення орендованого приміщення та переданого разом з ним майна за актом прийому-передачі та продовжував ним користуватися, в зв'язку з чим позивач керуючись ч. 2 ст. 785 ЦК України просить суд стягнути з відповідача 12 000 грн. 00 коп. неустойки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1. ст. 760 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК Україна, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Суд звертає увагу на те, що для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережностів) у особи, яка порушила зобов'язання, відповідно до вимог ст. 614 ЦК України, а також для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов'язку не виконав (аналогічно правової позиції притримується Верховний Суду України у своїх постановах: №927/1215/13 від 02.09.2014 року та №5015/4879/12 від 19.08.2014 року)

Відповідач надав суду відзив, в якому зазначив, що ним направлявся лист з підписаним ФОП ОСОБА_2 примірником акта приймання-передачі орендованого майна на адресу позивача, а саме: 02225, АДРЕСА_1, проте суд дослідивши подані докази встановив, що дана кореспонденція була направлена на невірну адресу: АДРЕСА_2, в звязку з чим повернулась відповідачу з відміткою УДППЗ «Укрпошта»: «на 156 немає, вкажіть вірну назву фірми», також невірна адреса зазначена в заяві відповідача від 23.07.2015 року (м. Київ, пр.-т. Маяковського, 156, кВ. 29, тому суд приходить до висновку про відсутність в матеріалах справи підписаного акта приймання передачі орендованого майна, який був направлений саме на адресу позивача.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 525, 526, ст. 785 ЦК України, ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (08600, Київська обл., м. Васильків, вул. Комінтерну, буд. 53, код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02225, АДРЕСА_3, код НОМЕР_2) 12 000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп. неустойки, 6 500 (шість тисяч пятсот) грн. 00 коп. пені, 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

Наказ видати після вступу рішення в законну силу.

Суддя Л.Я. Мальована