ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" грудня 2015 р.Справа № 916/4115/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплодаренерго"

до відповідача ОСОБА_1 Українсько-Індійське підприємство "КОРАСА"

про стягнення 18 552,91 грн.

Суддя Власова С.Г.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю № 07-06/104 від 22.10.2015р.

Від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: 06.10.2015р. за вх. № 4329/15 Товариство з обмеженою відповідальністю "Теплодаренерго" звернулося до господарського суду Одеської області із позовною заявою до Спільного Українсько-Індійського підприємства "КОРАСА", в якій просить суд стягнути з відповідача 18 552,91 грн., з яких основний борг 8100,00 грн., 3 % річних 381,73 грн., інфляційне нарахування 5847,91 грн., пеня 2956,87 грн., 10 % штрафу 1266,40 грн.

Відповідно до Протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 06.10.2015р. справу № 916/4115/15 розподілено до розгляду судді Гуляк Г.І.

Ухвалою суду від 07.10.2015р. порушено провадження у даній справі та призначено до розгляду у судовому засіданні.

12.10.2015р. за вх. №25411/15 господарський суд Одеської області одержав лист, у відповідності до якого відповідач у звязку з тяжким фінансовим станом не в повному обсязі та нерегулярно оплачував платежі за отриману теплову енергію, проте 08.10.2015р. відповідач знайшов можливість оплатити основний борг в сумі 8 100,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 553 від 08.10.2015р.

24.11.2015р. за вх. № 2-6453/15 господарський суд Одеської області одержав супровідний лист з уточненнями позовних вимог від 27.10.2015р. №07-06/106, у відповідності до яких позивач просить суд стягнути з відповідача 10 452,91 грн., з яких 3 % річних 381,73 грн., інфляційне нарахування 5847,91 грн., пеня 2956,87 грн., 10 % штрафу 1266,40 грн.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 02.12.2015р. призначено повторний автоматичний розподіл справи у звязку з перебуванням судді Гуляк Г.І. на лікарняному та відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №916/4115/15 передано на розгляд судді Власової С.Г.

Ухвалою суду від 03.12.2015р. дану справу прийнято до провадження суддею Власовою С.Г.

17.12.2015р. господарський суд Одеської області одержав додаткові пояснення, згідно з якими Позивач відзначає про оплату відповідачем основного боргу в сумі 8100,00 грн.

Позивач позовні вимоги підтримує з підстав, які викладені у позовній заяві, уточненнях, додаткових поясненнях та просить суд стягнути з відповідача 10 452,91 грн., з яких 3 % річних 381,73 грн., інфляційне нарахування 5847,91 грн., пеня 2956,87 грн., 10 % штрафу 1266,40 грн.

Відповідач у судові засідання не зявився та відзиву на позов не надав, проте, в листі від 08.10.2015р. № 46 (вх. № суду 25411/15 від 12.10.2015р.) просив суд врахувати при розгляді справи оплату заборгованості в сумі 8100,00 грн., яка здійснена відповідачем.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивчача, суд встановив наступне:

03.10.2005р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Теплодаренерго" (надалі Енергозберігаюча організація та ОСОБА_1 Українсько-Індійським підприємством "КОРАСА" укладено Договір на користування тепловою енергією в гарячій воді №41/05-Т, у відповідності до якого енергозберігаюча організація (Позивач) зобовязалась відпустити абоненту (Відповідачу) теплову енергію в гарячій воді відповідно до встановленого йому плану теплоспоживання та на період з 01.10.2005р. по 30.09.2006р. 26,5 Гкал. З максимум теплової нагрузки 0,0144 Гкал/час та ін.

Приписами п. 7 Договору встановлено, що розрахунок за теплову енергію проводиться в грошовій формі до 10 числа місяця, наступного за звітним, у відповідності з діючими тарифами.

Згідно п. 7.1 Договору, тариф на споживання теплової енергії складає 236,04 грн. за 1 Гкал. відпущеної теплової енергії з врахуванням ПДВ, обєм відпущеної теплової енергії по договору складає 26,5 Гкал, сума договору 6255,06 грн. в тому числі ПДВ 1042,51 грн.

Відповідно до п. 7.2 Договору при зміні тарифів на теплову енергію і суми оплати Енергопостачальна організація інформує про це Абонента. Суму оплати з врахуванням зміни тарифу сторони домовилися рахувати невідємною частиною договору.

Енергопостачальна організація по закінченню місяця виписує рахунок за фактично відпущену теплоенергію. Представник Абонента зобовязаний отримати рахунок до 5 числа (п.8 договору).

Пунктом 8.1 Договору сторони погодили, що оплата за фактично спожиту теплоенергію здійснюється шляхом перерахування на банківський рахунок Енергопостачальної організації. У випадку порушень Абонентом строку оплати стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення і штраф у розмірі 10 % річних від суми неналежно виконаного зобовязання.

У випадку невиконання грошового зобовязання сума боргу повинна бути оплачена з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення 3% річних та пені (п. 8.2. Договору).

Договір вступає в силу з 01.10.2005р. та діє по 01.09.2006р. (п.17 договору).

Договір вважається щорічно пролонгованим, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про припинення його дії чи змін умов договору, що не суперечать законодавству України. (п.20 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, і вказане не спростовано відповідачем, позивач свої зобовязання за договором виконав належним чином, забезпечивши в період з 29.11.2013р. по 31.03.2015р. постачання теплової енергії споживачу на загальну суму 18 142,46 грн., що підтверджується актами здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), які наявні у матеріалах справи (а/с 25-34).

Проте, відповідач свої зобовязання за договором на постачання теплової енергії щодо оплати одержаної теплової енергії не виконував належним чином, здійснив часткову оплату заборгованості, у звязку з чим у нього утворилася заборгованість в сумі 8100,00 грн.У звязку з неналежним виконанням умов договору Позивач нарахував відповідачу пеню, інфляцію, 10% штрафу та 3% річних.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з вимогою від 06.02.2015р. №07-06/17 про сплату боргу за спожиту теплову енергію на суму 10 795,10 грн., яка, за твердженням позивача, залишена поза увагою боржника.

Водночас, у ході розгляду даної справи відповідачем було оплачено основну заборгованість в сумі 8100,00 грн.

З огляду на викладене, Товариство з обмеженою відповідальністю "Теплодаренерго" звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості з метою захисту своїх майнових прав.

Досліджуючи матеріали справи, аналізуючи норми чинного законодавства, що стосується суті спору, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з п. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за Договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною першою статті 903 Цивільного кодексу України визначено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до вимог чинного законодавства України, Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 16.03.2012р. № 138 тариф на теплову енергію в гарячій воді встановлено у розмірі 1147,71 грн. за 1 Гкал з ПДВ, а Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 13.06.2014р. № 721 1480,76 грн. за 1 Гкал з ПДВ.

У відповідності до ч. 6 ст. 19 Закону України „Про теплопостачання споживач повинен щомісячно сплачувати теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Із змісту ч. 3 ст. 24, ч. 2, ст. 25 Закону України „Про теплопостачання вбачається, що основними обов'язками споживача теплової енергії є в т.ч. додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов'язані: забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів; здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію із споживачами з урахуванням авансового платежу та показань приладів комерційного обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду

Згідно з ч. 6 ст. 25 Закону України „Про теплопостачання у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Пунктом 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. №1198, визначено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межою балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показань вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Пунктом 40 вказаних Правил передбачено зобовязання споживача теплової енергії дотримуватися вимог договору, а саме вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі Договору на користування тепловою енергією від 03.10.2005р. №41/05-Т позивач відпустив відповідачу теплову енергію в гарячій воді, а відповідач, в свою чергу, здійснив часткову оплату за відпущену теплову енергію за період з 29.11.2013р. по 31.03.2015р. у звязку з чим у нього виникла заборгованість в сумі 8 100,00 грн., що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

В процесі розгляду господарської справи відповідач оплатив основну заборгованість в сумі 8 100,00 грн., що також підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Проте, у звязку з неналежним виконанням умов Договору на користування тепловою енергією від 03.10.2005р. №41/05-Т, у відповідності до п. 8.1., 8.2. Договору позивач нарахував відповідачу неустойку (пеню в сумі 2956,87 грн., 10% штрафу в сумі 1266,40 грн.) та 3% річних в сумі 381,73 грн., інфляцію в сумі 5847,91 грн.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору ,а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст.525,526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарський суд, перевіривши наданий розрахунок 3 % річних, встановив його помилковість. У відповідності до розрахунку, який здійснено судом, сума 3% річних за період з 29.112013р. по 30.09.2015р. становить 457,87 грн., що більше ніж заявлено позивачем.

Проте, враховуючи, що відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України право щодо збільшення розміру позовних вимог належить виключно позивачу, у суду відсутні повноваження щодо такого збільшення, з огляду на що суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення 3% річних в сумі 381,73 грн., яка заявлена позивачем.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань).

Господарський суд, перевіривши розрахунок інфляції встановив його невідповідність обставинам справти та здійснив власний розрахунок інфляційних за періоди, які зазначені позивачем у розрахунку.

Господарським судом встановлено, що сума боргу, яка існувала на останій день грудня 2013р., в якому мав бути здійснений платіж, дорівнювала 803,40 грн., січня 2014 р. 4361,32 грн., лютого 2014р. 6513,57 грн., березня 2014р. 8127,76 грн., жовтня 2014р. 8185,25 грн., листопада 2014р.-8185,25 грн., грудня 2014р. 7573,72 грн., січня 2015р. 10795,10 грн., лютого 2015р. 13433,47 грн., березня 2015р. 11368,28 грн., квітня 2015р. 11639,06 грн., травня 2015р. 11639,06 грн., червня 2015р. 9600,00 грн., липня 2015р. - 8100,00 грн., серпня 2015р. 8100,00 грн., а інфляція за кожен перелічений місяць становить 4862,33 грн. (4,02 грн. +8,72 грн. +39,08 грн. +178,81 грн. +196,45 грн.+155,52 грн. +227,21 грн. +334,65 грн. +711,97 грн. +1227,77 грн. +1629,47 грн. +256,06 грн. +38,4 грн. + ( 81,00 грн.)+ ( 64,8 грн.).

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України також передбачено, що одним із наслідків порушення зобовязання є сплата неустойки, зокрема, пені, а в силу вимог ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки (пені) є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Господарський суд, перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, встановив його помилковість. У відповідності до розрахунку, який здійснено судом, сума пені за період з 11.12.2014р. по 10.06.2015р. становить 2645,22 грн., що менше ніж зазначено у розрахунку позивача.

Крім того, згідно п. 8.1 Договору у випадку прострочення Абонентом строку оплати стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення та штраф у розмірі 10% річних від суми невиконаного зобовязання .

Проте, господарський суд суд зазначає, що штраф, нарахований за кожний день прострочення за правовою природою ідентичний пені, у звязку з чим суд вважає вимоги про стягнення штрафу згідно з розрахунком необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно положень ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання у відповідності до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ „Теплодаренерго в сумі 7889,28 грн., в частині стягнення інфляційних в сумі 4862,33 грн., 3 % річних в сумі 381,73 грн та пені в сумі 2645,22 грн., в решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст.44, 49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у справі пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Спільного Українсько-Індійського підприємства "КОРАСА" (65490, Одеська обл, м. Теплодар, вул. Комунальна,4 , код 21079017) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплодаренерго" (65490, Одеська обл, м. Теплодар, вул Польова, 1, , , р/р 6101 у АБ Південний, МФО 328209) інфляційних втрат в сумі 4862 (чотири тисячі вісімсот шістдесят дві) грн.33 коп., 3 % річних в сумі 381 (триста вісімдесят одна) грн. 73 коп. та пеню в сумі 2645 (дві тисячі шістсот сорок пять) грн. 22 коп. та судовий збір в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 83 коп.

3. У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.12.2015 року.

Суддя С.Г. Власова