ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2015 р. Справа № 909/1190/15
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Калашник В. О. ,

секретар судового засідання Кричовський Р. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Івано-Франківської міської ради,

вул. Грушевського, 21,м. Івано-Франківськ, 76018

до відповідачів: Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради

вул. Грушевського, 21,м.Івано-Франківськ,76004

Івано-Франківська єпархія Української православної церкви

вул. Виноградна, 10, с. Крихівці, Івано-Франківської міської ради, 76034.

ОСОБА_1 особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Фонд комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська

(вул. Курбаса, 2, м. Івано-Франківськ)

про визнання договору оренди нежитлових приміщень недійсним.

за участю:

Від позивача: ОСОБА_2 - головний спеціаліст (довіреність №1838/01-20/14-в від 04.02.15)

Від відповідача, виконавчого комітету: представник не з'явився

Від відповідача, Івано-Франківської єпархії Української православної церкви: ОСОБА_3 - адвокат (посвідчення № 470 від 12.10.83; договір про надання правової допомоги від 25.09.15)

Від третьої особи: ОСОБА_1 - юрист (довіреність № 05/1282 від 31.12.14)

Встановив:

Позивач, Івано-Франківська міська рада звернулася до господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою про визнання договору оренди нежитлових приміщень № ДО-2971 від 20.12.2006, укладеного між відповідачами- Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та Івано-Франківською єпархією Української православної церкви, недійсним.

На підставі вказаного договору , виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, як орендодавець передав, а Івано-Франківська єпархієя Української православної церкви, як орендар прийняла у строкове платне користування нежитлові приміщення, розташовані на першому поверсі в будівлях за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 6 площею 19,1 кв.м. та вул. Чорновола, 6 б площею 283,0 кв.м., які перебували на балансі житлово-експлуатаційної організації №4.

Договір оренди був укладений на підставі рішення міськвиконкому від 20.12.2006 за №534 (п.2.3 ) для використання під молитовний будинок і канцелярію єпархіального управління.

Передання вказаних приміщень відбулось за актами приймання передачі від 20.12.2006.

Пунктом 6.1 Договору оренди передбачено, що цей договір вступає в дію з моменту його реєстрації та діє до початку будівництва нового будинку, який буде будуватись за адресою: вул. Чорновола, 6 та Чорновола, 6б.

Таким чином, договір оренди №ДО-2971 фактично був укладений на невизначений термін, а тому, станом на 2015 рік договір продовжував діяти.

Позивач вважає, що укладаючи вказаний договір оренди нежитлових приміщень сторонами не було додержано вимог необхідних для чинності правочину , а саме не були визначені усі необхідні істотні умови договору характерні для даного виду правочинів.

За приписами ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" ( в редакції, яка діяла на момент укладення даного правочину), передбачено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до ч.2 ст. 793 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до ст. 794 ЦК України, ще і державній реєстрації.

Однак , при укладенні оспорюваного договору оренди нежитлових приміщень, сторонами договору вказані правові норми були не дотримані, що в свою чергу є підставою для визнання такого правочину недійсним, з огляду на положення ст. 215 ЦК України.

Крім цього, відповідно до п. 5.4.2 Положення про оренду об"єктів комунальної власності територіальної громади м.Івано-Франківська, затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради від 07.06.2005, мінімальний термін, на який може укладатись договір оренди конкретного об"єкта оренди, визначається за погодженням сторін.

Максимальний термін на який може укладатись договір оренди з дозволу виконавчого комітету міської ради не повинен перевищувати 3 років.

Дозвіл на збільшення терміну оренди, що перевищує три роки, може надавати тільки сесія міської ради.

Таким чином, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради не мав права укладати договір оренди нежитлових приміщень без надання на це відповідного дозволу Івано-Франківської міської ради.

Враховуючи викладені обставини, та посилаючись на норми ст. 145 Конституції України , позивач в позовній заяві просить суд визнати договір оренди нежитлових приміщень №ДО-2971 від 20.12.2006 , укладений між Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та Івано-Франківською єпархією Української православної церкви.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та просить суд позов задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними та необгрунтованими, свої заперечення виклав у відзиві на позов.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що укладаючи договір оренди нежитлових приміщень №ДО-2971 від 20.12.2006 сторони дійшли згоди з усіх істотних умов, характерних для договорів даного виду.

Відповідно до ч.1 ст. 284 ГК України, істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

Предметом оспорюваного договору оренди є передача орендодавцем у строкове платне користування орендованих нежитлових приміщень, розташованих на першому поверсі в будівлях за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 6 площею 19,1 кв.м. та вул. Чорновола, 6 б площею 283,0 кв.м., які перебували на балансі житлово-експлуатаційної організації №4.

Пунктом 6.1 Договору оренди передбачено, що цей договір вступає в дію з моменту його реєстрації та діє до початку будівництва нового будинку, який буде будуватись за адресою: вул. Чорновола, 6 та Чорновола, 6б.

Отже , передбачивши в договорі оренди усі його істотні умови, сторони вступили в правовідносини щодо його виконання, не висуваючи стосовно один одному додаткових умов.

Отже, закріплені умови договору задовольнили обидві сторони, про що свідчать тривалі договірні стосунки та їх виконання.

Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Посилання позивача в позовній заяві на те, що при укладенні спірного договору оренди не було дотримано форми правочину є безпідставним, оскільки, відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недотримання форми правочину передбаченої законом визначено ч.4 вказаної вище статті. Однак відповідно до ст. 215 ЦК України, це не є підставою для визнання такого правочину недійсним.

У відзиві на позов відповідач просить суд застосувати до спірних правовідносин позовну давність, посилаючись на наступні обставини.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до підпункту 1.1. пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів роз'яснено, якщо відносини, які виникають між юридичними або фізичними особами з одного боку і державними та іншими органами - з іншого, мають цивільно-правовий або господарсько-правовий характер, в яких ці органи виступають на рівних засадах з іншими учасниками відповідних відносин (наприклад, у зв'язку з виконанням цивільно-правових чи господарсько-правових договорів, відшкодуванням матеріальної або моральної шкоди, із зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави тощо), то у вирішенні відповідних спорів також застосовується позовна давність - загальна або спеціальна, у залежності від змісту позовних вимог. Відповідно до пункту 2.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 року Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними щодо вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, застосовується загальна позовна давність. Перебіг позовної давності починається, за загальним правилом, від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, перебіг позовної давності щодо вимоги визнання вищевказаного правочину недійсним почався з дня укладення такого договору, а саме з 20.12.2006 року. Таким чином термін позовної давності в даних правовідносинах сплив 21.12.2009 року, а тому позовну заяву подано після спливу позовної давності, встановленої ст.257 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Про те , суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин позовної давності з огляду на наступне:

За змістом частини першої статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Розглянувши подане клопотання суд вважає за доцільне відмовити в його задоволенні , оскільки судом не встановлено порушеного права позивача.

Залучений до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Фонд комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська надав суду свої письмові пояснення з приводу позовної заяви Івано-Франківської міської ради про визнання недійсним договору оренди нежитлових приміщень № ДО-2971 від 20.12.2006, в яких вказав, що підставою для укладення Договору було рішення виконавчого комітету Івано- Франківської міської ради від 20.12.06 № 534 (п.2.3).

Відповідно до ч.2 ст. 763 Цивільного кодексу України, якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк.

Враховуючи наведене, а також зважаючи на те, що Договором конкретний строк його дії не було встановлено, з метою встановлення терміну дії Договору, на адресу Івано-Франківської Єпархії Української Православної Церкви було направлено лисі №894/01-12/48-в від 21.05.07. (завірена копія з доказом направлення додається), в якому Орендареві пропонувалося за взаємною згодою сторін внести зміни до Договору в частині встановлення конкретного строку дії Договору. Вищевказаним листом було запропоновано Орендареві подати свої пропозиції з даного питання. Однак відповіді на вказаний лист так і Орендарем не було надано.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Фонд комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська в судовому засіданні підтримав викладену у даних поясненнях правову позицію.

Заслухавши в судовому засіданні доводи представників сторін з приводу позовних вимог та їх заперечень, а також правову позицію інших учасників судового процесу, дослідивши обставини справи і подані ними докази, оцінивши їх в порядку ст. 43 ГПК України, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, приймаючи до уваги наступне:

Основоположними нормативно-правовими актами у сфері регулювання орендних правовідносин є Цивільний кодекс України.

Господарський кодекс України встановлює специфіку укладення орендних договорів між суб"єктами господарювання.

Відносини оренди держаного та комунального майна мають своє спеціальне регулювання, встановлене Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

За загальними правилами договір вважається укладеним з моменту досягнення сторонами усіх істотних умов договору в належній формі.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" , істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов'язань; забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Відповідно до положень ст. 180 ГК України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Орендодавцями , в розумінні ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" , в редакції , яка діяла на момент укладення спірного договору , є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук; органи, уповноважені Верховною ОСОБА_1 Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності; підприємства - щодо окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна, загальна площа яких не перевищує 200 кв. м на одне підприємство, а з дозволу органів, зазначених в абзацах другому та третьому цієї статті, - також щодо структурних підрозділів підприємств (філій, цехів, дільниць) та нерухомого майна, що перевищує площу 200 кв. м.

Відповідно до ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" , в редакції від 19.12.2006, до повноважень сільських, селещних, міських голів віднесено, зокрема, укладення від імені територіальних громад та їх виконавчих комітетів договорів відповідно до законодавства.

Пунктом 3.1 Положення про оренду об"єктів комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська, затвердженого рішенням міської ради від 07 червня 2005року, орендодавцем об"єктів оренди є виконавчий комітет міської ради.

У відповідності до наведених вище норм закону та інших нормативно правових актів, виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради в особі першого заступника міського голови м.Івано-Франківська, був укладений договір оренди нежитлових приміщень №ДО-2971 від 20 грудня 2006, за умовами якого, відповідачу, Івано-Франківській єпархії Української православної церкви було передано у строкове платне користування нежитлові приміщення, розташовані на першому поверсі в будівлях за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 6 площею 19,1 кв.м. та вул. Чорновола, 6 б площею 283,0 кв.м., які перебували на балансі житлово-експлуатаційної організації №4.

Вказаний договір укладений на підставі рішення міськвиконкому від 20.12.2006 за №534 (п.2.3). Пунктом 10.2 Договору передбачалась його державна реєстрація у Фонді комунальної власності територіальної громади м.Івано-Франківська, що і було зроблено.

До істотних умов договору оренди нерухомого майна відноситься зокрема, термін на який укладається цей договір.

Договір оренди нерухомого майна по своїй правовій природі відноситься до господарських договорів.

Укладаючи оспорюваний договір сторони дійшли згоди, що цей договір вступає в дію з моменту його реєстрації та діє до початку будівництва нового будинку, який буде будуватися за адресою :вул. Чорновола, 6 та вул. Чорновола ,6б.

Таким чином, сторони виходили не з визначеного терміну, а з настання певної події, що не суперечить вимогам п.7 ст. 180 ГК України.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

З метою захисту свого порушеного права позивач звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою в якій просить суд визнати договір оренди нежитлових приміщень №ДО-2971 від 20.12.2006 , укладений між Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та Івано-Франківською єпархією Української православної церкви, з підстав викладених в позовній заяві.

Такий спосіб захисту цивільного права передбачений ст. 16 ЦК України.

Проте , суд вважає, що заявляючи вказану позовну вимогу, позивач невірно визначив спосіб захисту свого порушеного права, а тому у суда не має правових підстав для її задоволення.

У своїх письмових поясненнях третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Фонд комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська вказав, що Фонд звертався до Івано-Франківської єпархієї Української православної церкви з пропозицією про внесення змін до договору в частині встановлення конткретного строку дії договору.

Однак, відповідач залишив цю пропозицію без належного реагування.

Приймаючи до уваги викладені обставини, а також наведені вище норми закону, суд вважає що в позові слід відмовити.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 5, 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" , в редакції станом на 20.12.06, ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" , в редакції від 19.12.2006, ст. 180 ГК України, ст. 16, 261, 267, 638 Цивільного кодексу України, керуючись ст. 33, 34, 43, 49, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову Івано-Франківської міської ради до відповідачів, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та Івано-Франківської єпархієї Української православної церкви про визнання договору оренди нежитлових приміщень №ДО-2971 від 20.12.2006, укладеного між відповідачами- Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та Івано-Франківською єпархією Української православної церкви, недійсним.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.12.15

Суддя Калашник В. О.