ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року Справа № 910/13863/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Судді:Борденюк Є.М., Кривда Д.С., Могил С.К. (доповідач),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 29.07.2015 у справі № 910/13863/15 господарського суду міста Києва

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт"
додержавного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"
простягнення 748 742, 88 грн.,
за участю представників

позивача: Куценка О.О., Якобчука В.Т.,

відповідача: Яковенка А.О.,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" про стягнення 748 742, 88 грн., з яких: 591 004, 32 грн. заборгованості, 36 455, 69 грн. пені, 3 648, 83 грн. 3% річних, 117 634, 04 грн. інфляційних втрат за договором поставки № ПЗ/ИХ-141942/НЮ від 17.09.2014.

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.07.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2015, позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 748 742, 88 грн., з яких: 591 004, 32 грн. основного боргу, 36 455, 69 грн. пені, 3 648, 83 грн. 3% річних, 117 634, 04 грн. інфляційних втрат.

Не погоджуючись з прийнятими рішенням місцевого та постановою апеляційного господарських судів, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить їх скасувати і прийняти нове рішення про відмову в позові.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Переглянувши в касаційному порядку оскаржені судові рішення колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між товариством з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт" (постачальником) та державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" 17.09.2014 укладено договір поставки № ПЗ/ИХ-141942/НЮ, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується у 2014 році поставити та передати у власність покупцю товар відповідно до специфікації (додаток № 1), а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар.

Пунктом 4.2. договору визначено, що покупець здійснює оплату поставленого товару на підставі виставлених рахунків протягом 90 банківських днів з дня отримання товару. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної.

За умовами п. 7.2. договору у разі порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до п. 12.1. договору останній набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2014.

На виконання умов договір позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 591 004, 32 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями видаткових накладних. Проте відповідач за отриманий товар не розрахувався.

Як зазначає позивач, з метою оплати поставленого товару, позивач виставив відповідачу рахунки-фактури № 33 373 від 23.10.2014, № 33 670 від 27.10.2014, № 31 195 від 30.10.2014, № 35 030 від 06.11.2014, № 36 284 від 17.11.2014.

Позивачем на адресу відповідача направлено претензію № 516 від 20.05.2015, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком № 5318 від 20.05.2015, копії яких містяться в матеріалах справи, яка залишена відповідачем без реагування, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом

Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з доведеності факту невиконання відповідачем умов договору в частині своєчасної та повної оплати за поставлений товар, у зв'язку з чим позов задовольнили.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на таке.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судами обох інстанцій вставлено, що позивач зобов'язання з поставки товару виконав належним чином, що підтверджується копіями видаткових накладних, які містяться в матеріалах справи, проте відповідач за товар не розрахувався, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 591 004, 32 грн.

Враховуючи викладене та беручи до уваги встановлений судами факт порушення відповідачем умов договору, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів про стягнення з відповідача та користь позивача 591 004, 32 грн. основного боргу.

Крім цього, встановивши факт невиконання відповідачем умов договору, суди обох інстанцій дійшли правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 36 455, 69 грн. пені на підставі п. 7.2. договору, ст. 231 Господарського кодексу України, враховуючи ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", а також 3 648, 83 грн. 3% річних та 117 634, 04 грн. інфляційних втрат на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Доводи скаржника про те, що він не отримував рахунки-фактури на оплату товару, обґрунтовано відхилені судами попередніх інстанцій, оскільки відповідно до п. 5.8 договору уповноважений представник покупця при прийнятті товару зобов'язаний звірити відповідність кількості і асортименту товару, вказаному в рахунку-фактурі і накладній, розписатися за отримання товару та видати представнику постачальника довіреність на отримання даної партії товару. Таким чином, оскільки представник відповідача підтвердив факт отримання товару без жодних зауважень та претензій, суди обох інстанцій дійшли правильного висновку про безпідставність доводів відповідача.

Інші доводи скаржника спростовані судами попередніх інстанцій.

Згідно з ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів у даній справі, оскільки в межах касаційного провадження скаржником не доведено порушення або неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а доводи, викладені у касаційній скарзі, дублюють доводи апеляційної скарги, які спростовано апеляційний господарським судом.

Керуючись ст.ст. 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 - без змін.

Головуючий суддяБорденюк Є.М.
Судді:Кривда Д.С.
Могил С.К.