ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2015р. Справа№ 914/4148/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Гутьєвої В.В.

при секретарі Петровській Н.Я.,

розглянувши матеріали справи за позовом Комунального підприємства Сколівське житлово-комунальне господарство, м. Сколе Львівської області

до відповідача: Сколівської районної спілки споживчих товариств (райспоживспілка), м. Сколе Львівської області

про зобовязання до укладення договору на вивіз твердих побутових відходів

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 директор

від відповідача: ОСОБА_2 голова правління

Відповідно до ст.20 ГПК України розяснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. На підставі ст.22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: Позов заявлено Комунальним підприємством Сколівське житлово-комунальне господарство до відповідача ОСОБА_3 районної спілки споживчих товариств (райспоживспілка) про зобовязання до укладення договору на вивіз твердих побутових відходів.

Ухвалою суду від 04.12.2015 р. порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 22.12.2015 р.

22.12.2015 р. позивач в судове засідання зявився, вимоги, викладені в ухвалі суду від 04.12.2015 р. виконав частково, позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, поясненнях наданих у судовому засіданні, просив суд зобовязати відповідача укласти з позивачем договір на вивіз твердих побутових відходів відповідно до постанови КМУ № 1070 від 10.12.2015 р. на приміщення, що розташовується за адресою: Львівська область, м. Сколе, майдан Незалежності та вул. Д. Галицького упродовж місяця з моменту набрання законної сили рішенням суду та стягнути з відповідача судовий збір.

22.12.2015 р. відповідач в судове засідання зявився, вимоги, викладені в ухвалі суду від 04.12.2015 р. виконав, подав на адресу суду відзив на позовну заяву (за вх. № 55723/15 від 22.12.2015 р.), в якому просив відмовити відмовити у задоволенні позову. Відповідач, присутній у судовому засіданні, щодо позовних вимог заперечив в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов, поясненнях, наданих у судовому засіданні, зокрема, зазначивши, що обраний позивачем предмет спору не відповідає встановленим законом способам захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин, крім того, прохальна частина позовної заяви не містить тексту проекту договору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представників сторін, суд встановив:

23.06.2014 р. Комунальним підприємством «Сколівське жтлово-комунальне господарство» (надалі позивачем) надіслано на адресу Сколівської районної спілки споживчих товариств (райспоживспілка) (надалі відповідача) лист щодо необхідності укладення договору на вивіз сміття за вих. № 125 від 23.06.2014 р. До вказаного листа позивачем долучено два примірники договору про надання послуг з вивезення побутових відходів № 175 від 23.06.2014 р., проте відповідач не надав відповіді на вказаний лист та договір про надання послуг з вивезення побутових відходів не підписав.

Рішенням виконавчого комітету Сколівської міської ради від 30.01.2012 р. № 05 затверджено розрахунок тарифів КП «Сколівське ЖКГ» на вивіз твердих побутових відходів споживачам м. Сколе на 2012 р., затверджено норми накопичення (утворення) твердих побутових відходів для обєктів невиробничої сфери м. Сколе на 2012 р. 04.03.2011 р. на засіданні IV-ї сесії Сколівської міської ради прийняті «Правила благоустрою м. Сколе», відповідно до п. 2.4.5 Правил передбачено укладення договорів зі спеціалізованими підприємствами міста на вивіз сміття, опалого листя та відходів згідно з санітарними нормами, здійснення своєчасної сплати за вивіз сміття та опалого листя відповідно до діючих тарифів. Договори на вивіз сміття, опалого листя та відходів на наступний рік укладаються не пізніше ніж за два місяці до кінця поточного року. Складання сміття та промислових відходів, вивезення їх у невизначені місця для них, а також спалювання на території міста забороняється. Згідно з п. 3.3.6 «Правил благоустрою м. Сколе» плата за вивіз відходів проводиться за існуючими тарифами відповідно до норм накопичення та у терміни визначені договором. Відповідно до умов п. 3.3.8 відсутність договору на вивіз відходів та створення несанкціонованих смітників тягне за собою цивільно-правову і адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 35-1 Закону України «Про відходи» поводження з побутовими відходами здійснюється відповідно до державних норм, стандартів і правил. Власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг та забезпечують роздільне збирання твердих побутових відходів. Збирання та вивезення побутових відходів у межах певної території здійснюються юридичною особою, яка уповноважена на це органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, спеціально обладнаними для цього транспортними засобами.

Згідно з п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів» № 1070 від 10.12.2008 р. власники або балансоутримувачі житлових будинків, земельних ділянок укладають договори з особою, яка визначена виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, та забезпечують роздільне збирання побутових відходів. Договір про надання послуг укладається відповідно до типового

договору. Послуги надаються з урахуванням розміру території, схеми санітарного очищення, затвердженої в установленому порядку, та інших умов, передбачених законодавством у сфері житлово-комунального господарства. Надання послуг з вивезення відходів як вторинної сировини, що є у складі побутових відходів, здійснюється з урахуванням вимог статей 35 і 35-1 Закону України «Про відходи». Обсяг надання послуг розраховується на підставі норм, затверджених органом місцевого самоврядування. Норми надання послуг визначаються на підставі правил, встановлених центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. У разі коли норми не затверджено органом місцевого самоврядування, застосовують мінімальні норми (пункт 5-8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів» № 1070 від 10.12.2008 р.).

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідачем здійснюється несанкціоноване засмічення території м. Сколе, що прилягає до приміщення «Універмагу», проте кошти для вивозу сміття відповідачем не сплачуються, угода на вивіз твердих побутових відходів не укладена, чим завдається шкода навколишньому середовищу, а також вчиняється зайве фінансове навантаження на позивача, який змушений вивозити сміття самостійно, з покриттям всіх для цього витрат, щоб запобігти негативному санітарно-епідеміологічному стану. Факт накопичення сміття відповідачем зафіксовано у висновку старшого дільничного інспектора міліції Сколівського РВ ГУМВСУ у Львівській області від 15.12.2015 р. щодо розгляду заяви КП «Сколівське житлово-комунальне господарство» про факт викидання сміття працівниками Сколівської районної спілки споживчих товариств біля контейнерів, в які скидається сміття з магазину «Рукавичка» та рапорті старшого дільничного інспектора міліції Сколівського РВ ГУМВСУ у Львівській області від 15.12.2015 р.

Враховуючи те, що відповідач відмовився укласти договір про надання послуг з вивезення побутових відходів позивач у позовній заяві просить зобовязати відповідача укласти з позивачем договір на вивіз твердих побутових відходів відповідно до постанови КМУ № 1070 від 10.12.2015 р. на приміщення, що розташовується за адресою: Львівська область, м. Сколе, майдан Незалежності та вул. Д. Галицького упродовж місяця з моменту набрання законної сили рішенням суду.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Позов це звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права. Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено що, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Предметом даного спору є зобовязання відповідача укласти договір на вивіз твердих побутових відходів відповідно до постанови КМУ № 1070 від 10.12.2015 р. на приміщення, що розташовується за адресою: Львівська область, м. Сколе, майдан Незалежності та вул. Д. Галицького упродовж місяця з моменту набрання законної сили рішенням суду, проект якого надіслано відповідачу листом за вих. № 125 від 23.06.2014 р.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, не передбачено такого способу захисту, як установлення правовідносин, в тому числі шляхом зобовязання особи до укладення договору.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-110цс12, де Верховний Суд України зазначив, що особа вправі звернутися до суду за захистом своїх прав на підставі п.1 ч. 2 ст. 6 ЦК України з позовом про визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативно-правовим актом, що містить відповідний обов'язок, а зобов'язання укласти договір у судовому порядку не відповідає способам захисту прав, передбачених ст. 16 ЦК України.

Враховуючи наведене, позивач обрав не передбачений чинним законодавством спосіб захисту порушеного права та інтересу, а тому застосування такого способу захисту може призвести до порушення приписів ст. 19 Конституції України.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне субєктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати обєктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Спосіб захисту, насамперед, повинен слугувати поновленню порушених прав позивача або захисту його охоронюваного законом інтересу.

Пунктом 4.3. Постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р. № 18 передбачено, що господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу вимог ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінивши зібрані у справі докази, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, cуд дійшов висновку, що вимога позивача про зобовязання відповідача укласти з позивачем договір на вивіз твердих побутових відходів відповідно до постанови КМУ № 1070 від 10.12.2015 р. на приміщення, що розташовується за адресою: Львівська область, м. Сколе, майдан Незалежності та вул. Д. Галицького упродовж місяця з моменту набрання законної сили рішенням суду не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, при відмові в задоволенні позову витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 1, 12, 33, 34, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

У судовому засіданні 22.12.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення складений та підписаний 29.12.2015 р.

Суддя Гутьєва В.В.