ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21 грудня 2015 р. Справа № 903/1197/15

за позовом дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м.Луцьк

до відповідача: приватного підприємства "Айслаг", м.Луцьк

про визнання недійсними додаткових угод до договору

Суддя Вороняк А. С.

секретар судового засідання Чорний С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: н/з;

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №21 від 25.05.2014р., ОСОБА_2, довіреність №11 від 09.02.2015р.

Відповідно до ст.20 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст.22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу від представників відповідача не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: дочірнє підприємство "Волинський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулося з позовом до приватного підприємства "Айслаг" про визнання недійсними додаткових угод №3 від 27.03.2013р. та від 28.11.2013р. до договору поставки №267/48 від 10.10.2008р. та стягнення з відповідача судових витрат по справі.

Підставами позовних вимог позивач зазначає те, що в порушення ст.92 ЦК України, п.4.4 Статуту ДП «Волинський облавтодор» та п.2.8. Положення про порядок ведення договірної роботи дочірніми підприємствами ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», затвердженого Наказом ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» №127 від 11.07.2012р. спірні додаткові угоди не погоджувались Засновником, а також те, що вказані додаткові угоди були підписані під впливом обману.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 16.11.2015р.(суддя Пахолюк В.А.) було порушено провадження у справі, а справу призначено до розгляду на 07.12.2015р. та зобов'язано сторони надати суду ряд документів, необхідних для об'єктивного розгляду справи по суті.

Згідно розпорядження керівника апарату господарського суду Волинської області №01-3/201 від 04.12.2015р. призначено повторний автоматизований розподіл справи №903/1197/15 через перебування судді Пахолок В.А. на лікарняному.

04.12.2015р. справу розподілено судді Вороняку А.С..

Ухвалою господарського суду Волинської області від 07.12.2015р. розгляд справи відкладено на 21.12.2015р. у звязку з необхідністю витребування нових доказів, для зясування всіх істотних обставин справи.

21.12.2015р. через канцелярію суду від позивача на виконання вимог ухвали суду від 07.12.2015р. поступив супровідний лист №1818 від 21.12.2015р. з наступними додатками: платіжне доручення №417 від 08.12.2015р., свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №390726, відомості з ЄДРПОУ від 14.07.2015р.. Також просять відкласти розгляд справи у звязку з неможливістю явки представників ДП «Волинський облавтодор» в дане судове засідання.

21.12.2015р. через канцелярію суду від позивача поступило клопотання №1821 від 21.12.2015р. з наступними додатками: письмові пояснення на відзив від 21.12.2015р., заява про вчинене кримінальне правопорушення №1793 від 09.12.2015р..

У судовому засіданні 21.12.2015р. представником відповідача подано копію рішення господарського суду Волинської області №903/796/14 від 14.10.2014р..

Суд розглянувши клопотання позивача №1821 від 21.12.2015р. в частині відкладення розгляду справи зазначає таке.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Водночас, ст.22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони.

Враховуючи вищенаведене суд прийшов до висновку, що клопотання позивача №1821 від 21.12.2015р. в частині відкладення розгляду справи підлягає відхиленню, оскільки положення ГПК України не містять конкретних вимог щодо повноважень осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді. Згідно із ст.28 ГПК України представляти інтереси сторін у господарському суді можуть також інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, довіреністю від імені підприємства, організації. Представництво інтересів сторони в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи. Також слід зазначити, що вказане клопотання не підтверджене належними та допустимими доказами.

У судовому засіданні 21.12.2015р. представники відповідача заперечують проти задоволення позовних вимог з підстав наведених у відзиві №01-03/323 від 04.12.2015р., просять відмовити в позові.

Позивач повністю вимог ухвали суду від 07.12.2015р. не виконав, зокрема не надано суду витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" та ПП "Айслаг" на час звернення із позовом до суду. Позивач компетентного представника в судове засідання 21.12.2015р. не направив, проте був належним чином повідомленим про час і місце розгляду судом справи, що підтверджується підписами представників позивача на оголошені про відкладення розгляду справи від 07.12.2015р..

Також на адресу позивача, що зазначена у позовній заяві, а саме: 43016, Волинська обл., м.Луцьк, вул..Ковельська, 41 була направлена ухвала суду від 07.12.2015р..

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ст.87 ГПК України.

На підставі викладеного суд вважає, що вжив усіх необхідних заходів для повідомлення позивача про час слухання справи, та з урахуванням вимог ст.69 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, господарський суд, -

встановив:

10.10.2008р. між Дочірнім підприємством "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі директора ОСОБА_3 (далі покупець) та Приватним підприємством "Айслаг", в особі директора ОСОБА_4 (далі постачальник) був укладений договір поставки №267/48 (далі Договір) (а.с.15-16). Даний договір підписано сторонами, підписи скріплені їх печатками.

Згідно Розділу 1 Договору постачальник зобов'язується поставити та передати або передати зі свого складу покупцю у власність нафтопродукти (надалі товар), в асортименті, кількості, за ціною, що зазначені в накладних, які підписуються представниками сторін договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору. Найменування товару: нафтопродукти в асортименті. Документ на товар, які постачальник повинен передати покупцю: накладні, які є невід'ємною частиною договору.

Згідно пунктів 5.1.-5.7. договору покупець має право здійснити повну або часткову оплату отриманого товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня відвантаження, зазначеного в накладних. У випадку не оплати покупцем відвантаженої партії товару в строки вказані в п. 5.1. даного договору, покупець дає згоду на те, щоб неоплачений товар, рахувався поставленим на умовах товарного кредиту, терміном на 50 днів, починаючи з дня після відвантаження товару з нарахуванням покупцю 1 відсотка за кожен день використання товарного кредиту. Покупець зобов'язується оплатити товар, поставлений на умовах товарного кредиту і сплатити відсотки за його використання в терміни вказані в п. 5.3 даного договору. Під наданням покупцем згоди на те, щоб неоплачений товар рахувався поставленим на умовах товарного кредиту розуміється підписання даного договору. Покупець зобов'язаний оплатити суму товарного кредиту і відсотків за його використання на 51 день від дати відвантаження вказаної в накладній. Покупець має право на дострокове погашення товарного кредиту і відсотків за його використання. Відсотки нараховуються на залишок заборгованості. Якщо після закінчення 50 днів користування товарним кредитом, покупець не внесе всіх передбачених договором платежів - він продовжує сплачувати відсотки за користування товарним кредитом до повного погашення заборгованості, а також сплачувати пеню в розмірах, передбачених в п. 8.1. даного договору. При проведенні оплати, покупець зобов'язаний вказувати у платіжних дорученнях номер даного договору. Сторони домовились, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги постачальника у такій черговості: у першу чергу сплачується основна сума боргу, в другу чергу проценти та неустойка, у третю чергу відшкодовуються витрати, пов'язані з одержанням виконання. Сторони домовились, що при наявності заборгованості, незалежно від причин виникнення, кошти, які надходять від покупця, зараховуються в першу чергу на погашення заборгованості, що утворилась раніше, незалежно від призначення платежу, вказаного у платіжних документах.

Відповідно до пунктів 7.1.-7.2. даного договору, даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 березня 2014р. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов'язань, що лишились невиконаними.

Розділом 8 договору сторони визначили, що при невиконанні чи неналежному виконанні умов даного договору, винна сторона несе відповідальність у вигляді пені в розмірі 0,5% за кожний день прострочення від неоплаченої суми, або суми невиконаної чи неналежно виконаної умови. Покупець, у випадку прострочення виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30% річних від простроченої суми.

Згідно пункту 11.1. цього договору умови даного договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов'язковим складанням відповідних документів у двох примірниках, які матимуть однакову юридичну силу, якщо інше не передбачено цими змінами.

Додатковою угодою №01 від 08.04.2011р. (а.с.17) про зміну умов договору поставки №267/48 від 10.10.2008р. сторони дійшли згоди змінити розділ 8 договору поставки №267/48 від 10.10.2008р., виклавши його в наступній редакції: в разі порушення строків оплати товару, покупець на вимогу постачальника зобов'язаний сплатити останньому пеню в розмірі не більше облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. Неустойка встановлена цим договором є виключною. В разі порушення однією із сторін умов договору, винна сторона зобов'язана сплатити на користь іншої сторони (на вимогу останньої) неустойку (штраф, пеню) передбачену цим договором, без відшкодування збитків. До правовідносин покупця і постачальника в частині визначення виду та розміру штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) за порушення сторонами взятих на себе згідно умов даного договору зобов'язань, не застосовуються положення частини 2 статті 231 Господарського кодексу України. Штрафні санкції за порушення сторонами взятих на себе згідно положень цього договору зобов'язань, встановлюються виключно умовами цього договору. Нарахування будь-яких сум, щодо відповідальності сторони за невиконання грошового зобов'язання за цим договором, припиняється через шість календарних місяців від дня порушення такого зобов'язання.

Постачальник та покупець домовились та підтверджують, що загальний розмір відповідальності покупця за цим договором не може перевищувати 10% від загальної вартості порушених зобов'язань покупця.

Додатковою угодою №02 від 26.03.2013р.(а.с.18) про зміну умов договору поставки №267/48 від 10.10.2008р. сторони дійшли згоди змінити пункт 5.1. договору поставки №267/48 від 10.10.2008р., виклавши його в наступній редакції: покупець зобов'язаний здійснити стовідсоткову оплату вартості отриманого товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дня відвантаження, зазначеного в накладних. Сторони дійшли згоди виключити з договору поставки №267/48 від 10.10.2008р. пункти 5.2., 5.3., 5.4.

Додатковою угодою №03 від 27.03.2013р.(а.с.20) про зміну умов договору поставки №267/48 від 10.10.2008р. сторони дійшли згоди змінити пункт 8.3. договору поставки №267/48 від 10.10.2008р., виклавши його в наступній редакції: покупець, у випадку прострочення виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 60% річних від простроченої суми. Сторони дійшли згоди виключити з договору поставки №267/48 від 10.10.2008р. пункти 8.4., 8.5.

Додатковою угодою від 28.11.2013р.(а.с.19) про зміну умов договору поставки №267/48 від 10.10.2008р. сторони дійшли згоди змінити пункт 7.1. договору поставки №267/48 від 10.10.2008р., виклавши його в наступній редакції: даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.03.2016р.

Проте позивач вважає, що даний Договір з додатковими угодами до нього насить кабальний характер для дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", тому просить суд визнати недійсними додаткові угоди №3 від 27.03.2013р. та від 28.11.2013р. до договору поставки №267/48 від 10.10.2008р.

Однією з підстав для визнання оскаржуваних додаткових угод недійсними позивач визначає: порушення сторонами вимог ст.203 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України), зокрема покупцем в порушення ст.92 ЦК України, п.4.4 Статуту ДП «Волинський облавтодор»(далі - Статут) (а.с.37-41)та п.2.8. Положення про порядок ведення договірної роботи дочірніми підприємствами ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», затвердженого Наказом ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» №127 від 11.07.2012р..(далі - Положення)(а.с.49-50) спірні додаткові угоди не погоджувались Засновником.

Відповідно до п.4.4. Статуту, підприємство володіє, користується і розпоряджається цим майном відповідно до порядку, встановленого Засновником.

Згідно п.6.2. Статуту, директор самостійно вирішує питання діяльності підприємства, за винятком тих, які віднесені до компетенції Засновника або обмежені цим Статутом.

Згідно підп.2, 5 п.6.3. Статуту, директор розпоряджається засобами та майном згідно з чинним законодавством і цим Статутом, укладає угоди, договори, контракти(у т.ч. трудові), відповідно до порядку встановленого Замовником, видає доручення, відкриває в установах банків розрахунковий та інші рахунки.

Згідно підп.10 п.6.3. Статуту, Засновник не має права втручатися в оперативну та господарську діяльність Підприємства, за винятком питань, віднесених цим Статутом до права Засновника.

Відповідно до п.7.1 Статуту, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями та громадянами в усіх сферах діяльності здійснюються на засадах договорів відповідно до встановленого Засновником порядку.

На думку Позивача, при укладенні спірних додаткових угод керівником підприємства було перевищено повноваження шляхом непогодження даних угод із Засновником в порушення п.2.8 Положення.

Згідно 2.8 Положення, будь-які зміни та доповнення до укладених договорів оформляються у вигляді додаткових угод(додаткових договорів, додатків). Додаткові угоди(додаткові договори, додатки) до договорів дочірніх підприємств погоджуються та укладаються в тому ж порядку, що й основний договір.

В судовому засіданні 07.12.2015р. представники позивача зазначили, що основний договір поставки №267/48 від 10.10.2008р. був погоджений із Засновником в усному порядку, дане твердження зафіксоване в протоколі судового засідання від 07.12.2015р..

Відповідно до ст.92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до п.3.3. Постанови Пленуму ВГСУ №11 від 29.05.2013р., у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Відповідно до п.2.9. Постанови Пленуму ВГСУ №11 від 29.05.2013р., на підставі статті 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

Жодних обмежень керівника щодо укладення оспорюваних угод ні в законодавстві, ні в статуті ДП «Волинський облавтодор» немає.

Слід зазначити, що Положення підприємства є внутрішнім організаційно-розпорядчим документом. Останнє не є законодавчим актом чи установчим документом.

Таким чином, відповідач перед підписанням оспорюваних угод не міг і не повинен був ознайомлюватись ні з вказаним Положенням, ні з будь яким іншими документами чи усними погодженнями, оскільки це є внутрішня організаційно-розпорядча документація підприємства.

Відповідно до п.2.6. Положення, після візування проекту договору всіма причетними відділами дочірнього підприємства, у тому числі юридичною службою та бухгалтерією, він, якщо це передбачено даним Положенням або іншими документами Компанії, направляється на погодження до Компанії.

При підписанні спірних додаткових угод до договору поставки №267/48 від 10.10.2008р. у відповідача були підстави вважати, що дані додаткові угода уже були погоджені, оскільки основний договір поставки №267/48 від 10.10.2008р. погоджувався в усному порядку, тому погодження додаткових угод відбувається в тому самому порядку. Протилежного суду позивачем не доведено.

Позивач в позовній заяві зазначає, що додаткова угода №03 до договору поставки №267/48 від 10.10.2008р. змінює порядок розпорядження грошима ДП «Волинський облавтодор». З таким твердженням позивача не можна погодитись, оскільки оспорювана додаткова угода стосується лише відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання та ніяким чином не стосується майна підприємства.

Крім того, після укладення оспорюваних додаткових угод відбулося їх схвалення Засновником, про що свідчать такі обставини.

З 27.03.2013р. по 11.06.2014р.(тобто в період підписання оспорюваних додаткових угод) на виконання умов Договору поставки №267/48 від 10.10.2008р., невід'ємною частиною якого є оспорювані додаткові угоди, ПП «Айслаг» було поставлено, а ДП «Волинський облавтодор» ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» прийнято нафтопродукти на: загальну суму 7064242,11 грн. При цьому ДП «Волинський облавтодор» ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» була здійснена часткова оплата поставлених нафтопродуктів в розмірі 5673085,00 грн. Дані обставини встановлено рішенням господарського суду Волинської області від 14.10.2014р. у справі № 903/796/14, залишеним без змін Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.11.2014р..

Відповідно до ст.241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Таким чином, ст.241 ЦК України не ставить схвалення правочину в залежність від рішення вищого органу засновника, а підтвердження такого схвалення є вчинені на його виконання дії, особою в інтересах якої його укладено.

Щодо твердження позивача про те, що оспорювані додаткові угоди були підписані під впливом обману, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно п.3.10 Постанови Пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» Пунктом 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» передбачено, що у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

В позовній заяві ДП «Волинський облавтодор» зазначає, що ПП «Айслаг» умисно з корисливих мотивів ввів позивача в оману стосовно положень відповідальності за порушення грошового зобов'язання шляхом замовчування, перекручування, підтасування та вчинення інших маніпуляцій із проектами додаткових угод, а також шляхом спотворення змісту проектів документів.

27.03.2013 між ДП «Волинський облавтодор» та ПП «Айслаг» укладено додаткову угоду №3 до договору поставки №267/48 від 10.10.2008р.

Предметом додаткової №3 угоди є внесення змін в п. 8.3 договору поставки, при цьому зміст вказаного пункту викладено в п.1 додаткової угоди, а саме: покупець, у випадку прострочення виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також шістдесят відсотків річних від простроченої суми.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що нова редакція пункту 8.3 викладена в п. 1 додаткової угоди №3 відповідно до вимог чинного законодавства з чітким зазначенням розміру відповідальності у разі прострочення виконання зобов'язань, визначених у договорі поставки №267/48 від 10.10.2008р..

Додатковою угодою від 28.11.2013р. визначено, що договір поставки №267/48 від 10.10.2008 набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.03.2016.

Позивач не довів належними та допустимими доказами у чому саме полягав обман, не підтвердив наявність умислу, не надав будь-яких відомостей, що відповідачем здійснювались будь-які замовчування, перекручування, підтасування, інші маніпуляції чи спотворення документів, тощо.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність і мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (ч.2 ст.32 ГПК України).

Крім того, вказані додаткові угоди підписані сторонами та скріплені печатками підприємств, тобто їх зміст було відомо ДП «Волинський облавтодор».

Таким чином, твердження Позивача про те, що додаткові угоди №3 від 27.03.2013 та від 28.11.2013 є правочинами, вчиненими під впливом обману, є безпідставним та необґрунтованим.

Окрім того, підставою для задоволення позовних вимог ПП «Айслаг» до дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 2555313,58 грн. по справі 903/796/14 були укладені додаткові угоди №01 від 08.04.2011р., №02 від 26.03.2013р., №03 від 27.03.2013р. та додаткова угода від 28.11.2013р. про зміну умов договору поставки №267/48 від 10.10.2008р., які як встановлено судами підписані сторонами, підписи скріплені їх печатками (постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 24.11.2014р. у справі 903/796/14).

Згідно ч.2 ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду(іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі особи.

Отже факти, які відповідно до закону вважаються встановленими, не доводяться при розгляді справи. Таке припущення може бути спростовано в загальному порядку.

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що предявляються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, докази та письмові пояснення сторін, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до висновку про безпідставність та не обґрунтованість предявленого позивачем до відповідача позову, вважає за необхідне в задоволені позову дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до приватного підприємства "Айслаг" про визнання недійсними додаткових угод до договору - відмовити.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України при відмові в позові покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

в задоволені позову дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до приватного підприємства "Айслаг" про визнання недійсними додаткових угод №3 від 27.03.2013р. та від 28.11.2013р. до договору поставки №267/48 від 10.10.2008р. - відмовити.

Повний текст рішення складено

24.12.2015

Суддя А. С. Вороняк