ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2015 р.Справа № 922/2487/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "ТД "ПК Індустрія", м. Харків
до ПАТ "Укргазвидобування" (м. Київ) в особі Філії бурове управління "Укрбургаз" (м. Красноград)
про стягнення в сумі 355702,55 грн.,
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, довіреність б/н від 13.03.2015 року,

відповідача - ОСОБА_1, довіреність №2-59 від 25.12.2014 року,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "ТД "ПК Індустрія" звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з ПАТ "Укргазвидобування" (м. Київ) в особі Філії бурове управління "Укрбургаз" (м. Красноград) заборгованість за договором поставки №УБГ29/010-14 ВІД 10.02.14р. в сумі 355702,55 грн., з яких: 238680,08 грн. - сума основного боргу; 339,68 грн. - пеня; 6406,42 грн. - 3% річних; 86408,38 грн. - інфляційні втрати; 23867,99 грн. - штраф. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 20.04.15р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

10 червня 2015 року на адресу суду представником позивача надано заяву про збільшення позовних вимог (вх. 23695), в якій просить суд стягнути з ПАТ "Укргазвидобування" заборгованість з договором поставки №УБГ29/010-14 ВІД 10.02.14р. в сумі 395447,68 грн., з яких: 238680,08 грн. - сума основного боргу; 339,68 грн. - пеня; 7485,38 грн. - 3% річних; 125074,55рн. - інфляційні втрати; 23867,99 грн. - штраф.

Суд, розглянувши заяву позивача про збільшення позовних вимог (вх. 23695) від "10" червня 2015 року, в якій просив суд стягнути з ПАТ "Укргазвидобування" заборгованість з договором поставки №УБГ29/010-14 від 10.02.14р. в сумі 395447,68грн., з яких: 238680,08 грн. - сума основного боргу; 339,68 грн. - пеня; 7485,38 грн. - 3% річних; 125074,55рн. - інфляційні втрат, вважає за необхідне прийняти дану заяву до розгляду та задовольнити її. Подальший розгляд справи ведеться з урахуванням цієї заяви.

Ухвалою суду від 10.06.15р. провадження у справі 922/2487/15 було зупинено до розгляду апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Харківської області від "04" червня 2015 р. по справі № 922/2487/15 та повернення матеріалів справи до господарського суду Харківської області.

06.07.15р. справу 922/2487/15 було повернуто до господарського суду Харківської області.

Ухвалою суду від 22.07.15р. поновлено провадження по справі.

27.07.15р. від Філії ДК "Укргазвидобування" бурове управління "Укрбургаз" НАК "Нафтагаз" м. Красноград до суду надійшла касаційна скарга на ухвалу господарського суду Харківської області від "04" червня 2015 р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.06.15р.

Ухвалою суду від 28.07.15р. провадження у справі 922/2487/15 зупинено до розгляду касаційної скарги на ухвалу господарського суду Харківської області від "04" червня 2015 р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.06.15р., та повернення матеріалів справи до господарського суду Харківської області.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 04.12.15р. касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.06.15 у справі №922/2487/15 господарського суду Харківської області та додані до неї документи, повернуто заявникові без розгляду.

18.12.15р. справу №922/2487/15 було повернуто до господарського суду Харківської області.

Ухвалою суду від 25.12.15р. поновлено провадження по справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

25.12.15р. представник позивача надав заяву про зміну позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 238680,08 грн., три відсотки річних від простроченої суми боргу в розмірі 11291,18 грн., пеню в розмірі 0,001% за кожен день прострочення від суми невиконаних зобов'язань в розмірі 339,68 грн., інфляційні втрати за час прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 128893,43 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 7584,08 грн.

Суд, розглянувши дану заяву, приходить до висновку, що вона містить у собі дві заяви. Одна з них стосується часткової відмови від позовних вимог, а саме в частині стягнення штрафу в сумі 23867,99 грн., та інша заява стосується часткового збільшення позовних вимог в частині донарахування інфляційних втрат та 3% річних, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 128893,43 грн. та 3% річних в розмірі 11291,18 грн.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18 зазначено, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством.

Оскільки заява про відмову в частині стягнення штрафу є правомірною, законною та такою, що відповідає нормам діючого законодавства, суд приймає її та задовольняє.

Враховуючи вищевикладене, суд приймає вищезазначену заяву до розгляду та задовольняє її, як таку, що відповідає вимогам діючого законодавства та подальший розгляд справи ведеться з урахуванням цієї заяви.

Щодо збільшення позовних вимог в частині інфляційних нарахувань та річних, суд також приймає вищевказану заяву до розгляду та задовольняє її, як законну та обгрунтовану, продовжує розгляд справи з її урахуванням.

Представник позивача в судовому засіданні 25.12.15р. підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.12.15р. проти основної суми боргу не заперечував, але заперечував проти нарахування інфляційних, річних та пені.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

10 лютого 2014р. між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТОРГОВИЙ ДІМ "ПК ІНДУСТРІЯ" ("Позивач") та ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ", в особі заступника директора з комерційних та загальних питань Філії Бурове управління "УКРБУРГАЗ" () ОСОБА_3, (надалі за текстом - "Відповідач") був укладений Договір поставки № УБГ29/010-14 від 10 лютого 2014 року, ("Договір поставки").

У відповідності до п. 1.1 Договору поставки Позивач зобов'язується поставити, а Відповідач зобов'язується прийняти та своєчасно оплатити Товар, зазначений у Специфікації, що додається до цього Договору і є його невід'ємною частиною.

Згідно видаткових накладних № 503001 від 05 березня 2014 р., № 1706003 від 17 червня 2014 р., № 2406002 від 24 червня 2014 р., № 907009 від 09 липня 2014, № 1507004 від 15 липня 2014 р., № 2307002 від 23 липня 2014 р., Відповідачеві був поставлений товар на загальну суму 438 296,96 грн.

Однак Відповідачем виконано умови вищенаведеного Договору поставки не в повному обсязі, в зв'язку з чим, у Відповідача перед Позивачем виник борг. Оплата поставленого Товару була проведена Відповідачем частково на загальну суму 199616,88 грн. Зазначене також підтверджується ОСОБА_4 звірки взаєморозрахунків за період з 01 січня 2014 р. по 28 січня 2015 р., що був підписаний сторонами.

Пунктом 4.1 Договору поставки передбачений порядок розрахунків: Покупець здійснює оплату після пред'явлення Постачальником рахунка на оплату Товару та підписаного ОСОБА_4 приймання-передачі Товару або Видаткової накладної, шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника, з урахуванням ПДВ, на умовах, зазначених у Специфікації.

Відповідно до п. 4 Специфікації від 10 лютого 2014 року, що є невідємною частиною Договору № УБГ29/010-14 від 10 лютого 2014 р., оплата має здійснюватися протягом 30 календарних днів після поставки Товару.

Основна заборгованість в сумі 238680,08 грн. відповідачем сплачена не була, що і стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт господарювання (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязків.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 238680,08 грн. заборгованості та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату заборгованості за договором, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 238680,08 грн. грн. заборгованості правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України, виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, згідно п. 7.2. Договору поставки № 250614/1 від 25 червня 2014 року, Відповідач має сплатити пеню в розмірі 0,001 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 339,68 грн.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконане.

Судом перевірено строк нарахування пені та встановлено, що пеня підлягає задоволенню в повному обсязі в сумі 339,68 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 11291,18грн. та інфляційних втрат в розмірі 128893,43 грн., суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 11291,18 грн.

Що стосується заявленої вимоги Позивача про стягнення з відповідача 128893,43 грн. суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

В інформаційному листі від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським суд України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30). В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 128893,43 грн.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі з урахуванням часткової відмови від позову, а саме в частині стягнення штрафу та заяви про збільшення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується положеннями ст.ст.44 - 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, тому витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у розмірі 7584,08 грн., з вини якого спір доведено до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6,8,19,55,124,129 Конституції України; ст.ст. 509, 526, 530, 546, 548, 549, 598, 610-612, 625 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 197, 198, ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України; ст.ст.1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (Код , в особі Філії Бурове управління "УКРБУРГАЗ", код ВП , 63304, м. Красноград, вул. Полтавська, 86) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТОРГОВИЙ ДІМ "ПК ІНДУСТРІЯ" (Код , 61052, м. Харків, пров. Сімферопольський, буд. 6, літера "Д-1") суму основного боргу в розмірі 238680,08 грн., три відсотки річних від простроченої суми боргу в розмірі 11291,18 грн., пеню в розмірі 0,001% за кожен день прострочення від суми невиконаних зобов'язань в розмірі 339,68 грн., інфляційні втрати за час прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 128893,43 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 7584,08 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_5