ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.12.15р. Справа № 904/9385/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок-Світлотехніка", м Запоріжжя

до Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", м. Марганець Дніпропетровської області

про стягнення 15 057 грн. 82 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1, дов. № 30/16 від 05.01.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок-Світлотехніка" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" заборгованості в розмірі 15 057 грн.82 коп., з яких: 14 758 грн. 67 коп. - сума основного боргу, 161 грн. 97 коп. - інфляційні збитки, 137 грн. 18 коп. - 3% річних, відповідно до умов договору поставки від 04.08.2014р. № 293.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов'язань.

Відповідач позовні вимоги не визнав. У відзиві на позов зазначив, що позивач не надав відповідачу оригінали рахунків згідно умов спірних специфікацій до ОСОБА_2, що унеможливило виконання відповідачем своїх зобовязань з оплати товару з вини позивача. Крім того, вказує, що товар за спірними поставками отриманий відповідачем за відповідними експрес-накладними Нової пошти 14.04.2015р. та 02.06.2015р., а не 09.04.2015р. та 26.05.2015р., як зазначає позивач. Також, відповідач заперечував проти нарахованих позивачем інфляційних та 3% річних, надав власний котррозрахунок, згідно якого інфляційні збитки становлять 161 грн. 97 коп., 3% річних - 129 грн. 45 коп. Просив в задоволенні позову відмовити.

17.12.2015р. на адресу суду надійшли письмові пояснення позивача на відзив відповідача від 15.12.2015р. № 15/4, в яких позивач зазначив, що погоджується з контррозрахунком відповідача, в порядку ст. 22 ГПК України зменшує позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача 14 758 грн. 67 коп. основного боргу, 161 грн. 97 коп. інфляційних збитків, 129 грн. 45 коп. 3% річних.

Судом встановлено, що подані позивачем письмові пояснення на відзив за своїм змістом є заявою про зменшення позовних вимог та на підставі ст. 22 ГПК України заява позивача прийнята судом до розгляду, як заява про зменшення позовних вимог.

В судове засідання 24.12.2015р. представник позивача не зявився, надав клопотання від 15.12.2015р. № 15/3 про розгляд справи без участі представника позивача.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, у судовому засіданні оголошувалась перерва з 10.12.2015р. по 24.12.2015р.

В порядку ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд,

встановив:

04.08.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок-Світлотехніка" (постачальник) укладений договір поставки № 293 (надалі - Договір), у відповідності до умов якого, постачальник зобовязується поставити (передати у власність) покупцеві товар у відповідності до Специфікацій (Додатків) до цього ОСОБА_2, а покупець прийняти поставлений товар та оплатити його вартість в порядку і на умовах, передбачених цим ОСОБА_2 (п. 1.1 ОСОБА_2).

Відповідно до п. 10.1 ОСОБА_2 даний Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2015р., а в частині гарантійних зобовязань постачальника протягом усього гарантійного строку на продукцію.

Згідно з п. 2.1 ОСОБА_2 ціна товару, який підлягає поставці за цим ОСОБА_2, узгоджується сторонами у відповідних Специфікаціях на поставку товару.

В пункті 2.6. ОСОБА_2 сторони погодили, що порядок оплати товару та форма розрахунків вказуються сторонами в Специфікаціях до цього ОСОБА_2.

Відповідно до п. 2.8. ОСОБА_2 у випадку, якщо сторони в Специфікації встановили термін оплати після моменту поставки, покупець проводить оплату за товар після надання постачальником всіх документів, які підлягають наданню покупцю в обовязковому порядку відповідно до умов цього ОСОБА_2.

Постачальник здійснює поставку товару покупцеві на умовах та у спосіб, зазначених в Специфікації до ОСОБА_2. Умови поставки визначаються згідно Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів МТП ІНКОТЕРМС, у редакції 2000 року (п. 3.1. ОСОБА_2).

Датою поставки товару є дата передачі товару постачальником покупцеві, яка зазначена в підписаній обома сторонами видатковій накладній, товарно-транспортній накладній (п. 3.4. ОСОБА_2).

Відповідно до умов ОСОБА_2 сторони уклали Специфікацію № 4 від 30.01.2015р. та Специфікацію № 5 від 22.04.2015р., в якій узгодили перелік товару, що поставляється, ціну товару, умови поставки та порядок розрахунків.

Так, згідно в п. 4 Специфікації № 4 розрахунок за поставлений товар здійснюється гарантованим платежем з датою виконання на 60 календарний день з моменту передачі права власності на товар покупцю, на підставі рахунку, накладної та електронної податкової накладної, оформленої згідно ОСОБА_2. Покупець зобовязується ініціювати виставлення гарантованого платежу в адресу постачальника протягом 7 календарних днів з моменту підписання акту прийому-передачі. Порядок здійснення гарантованого платежу регламентовано Умовами та правилами надання банківських послуг ПАТ КБ „Приватбанк або договором банківського рахунку.

Додатковою угодою № 4 від 31.03.2015р. сторони внесли зміни до Специфікації № 4 в частині переліку товару, що поставляється.

Умовами п. 4 Специфікації № 5 визначено, що розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з моменту передачі права власності на товар покупцю, на підставі рахунку, накладної та електронної податкової накладної, оформленої згідно ОСОБА_2.

На виконання умов ОСОБА_2, Специфікації № 4, в редакції додаткової угоди № 4 від 31.03.2015р. та Специфікації № 5 до ОСОБА_2, позивач поставив відповідачу продукцію належної якості та в узгодженій кількості на загальну суму 14 758 грн. 67 коп., який був прийнятий повноважними представниками відповідача, що підтверджується наступними видатковими накладними:

- № 197 від 09.04.2015р. на суму 9 250 грн. 01 коп. (експрес-накладна Нової пошти № 0830 від 10.04.2015р. з датою отримання товару відповідачем 14.04.2015р.);

- № 311 від 26.05.2015р на суму 5 508 грн. 66 коп. (експрес-накладна Нової пошти № 8195 від 26.05.2015р. з датою отримання товару відповідачем 02.06.2015р.); та відповідними довіреностями на отримання товару.

Відповідач, в порушення взятих на себе зобовязань, гарантований платіж у визначений ОСОБА_2 строк не ініціював, вартість поставленого позивачем товару не оплатив, у звязку із чим у нього виникла заборгованість в сумі 14 758 грн. 67 коп.

Із посиланням на положення ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу та вимагає стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 129 грн. 45 коп. за загальний період з 14.06.2015р. по 16.10.2015р. та 161 грн. 97 коп. інфляційних збитків в сумі за загальний період з червня по вересень 2015р.

На час розгляду справи доказів сплати заборгованості відповідачем не надано.

Заборгованість відповідача підтверджується: ОСОБА_2 з додатками та додатковими угодами до ОСОБА_2, Специфікаціями, копіями видаткових накладних та довіреностей на отримання товару, актом приймання-передачі товару від 14.04.2015р., експрес-накладними Нової пошти, обґрунтованим розрахунком суми позову тощо.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі ОСОБА_2 поставки, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, з урахуванням умов ОСОБА_2 та Специфікацій, строк виконання за зобовязаннями відповідача з оплати отриманого товару є таким, що настав:

- за видатковою накладною № 197 від 09.04.2015р. на суму 9 250 грн. 01 коп., з урахуванням дати фактичного отримання товару відповідачем за експрес-накладною Нової пошти № 0830 від 10.04.2015р., 16.06.2015р.;

- за видатковою накладною № 311 від 26.05.2015р на суму 5 508 грн. 66 коп., з урахуванням дати фактичного отримання товару відповідачем за експрес-накладною Нової пошти № 8195 від 26.05.2015р., 04.08.2015р.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обовязковим до виконання.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання.

Відповідно до ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно із п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.13р. № 14 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

За приписами ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Позивачем при розрахунку з% річних не враховані норми ч. 5 ст. 254 ЦК України, у звязку із чим, згідно перерахунку, здійсненого господарським судом до стягнення з відповідача підлягають 3% річних у загальній сумі 127 грн. 01 коп., із розрахунку 93 грн. 51 коп. за видатковою накладною № 197 від 09.04.2015р. за період з 16.06.2015р. по 16.10.2015р.; 33 грн. 50 коп. за видатковою накладною № 311 від 26.05.2015р. за період з 04.08.2015р. по 16.10.2015р.

Крім того, згідно п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.13р. № 14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивачем при розрахунку інфляційних втрат не враховані вищенаведені приписи та виконано розрахунок з урахуванням індексу інфляції, визначеного у місяці, в якому платіж мав бути здійснений, а не у наступному, у звязку із чим, згідно перерахунку господарського суду, до стягнення з відповідача підлягають інфляційні у загальній сумі 169 грн. 88 коп. Однак, оскільки господарський суд не вправі виходити за межі зазначеного позивачем максимального розміру відповідних нарахувань, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 161 грн. 97 коп. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

За приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої, визначені ОСОБА_2 майново-господарські зобовязання перед позивачем з оплати поставленого на його замовлення товару, чим порушив умови укладеного із позивачем ОСОБА_2 та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 14 758 грн. 67 коп. основного боргу, 161 грн. 97 коп. інфляційних втрат, 127 грн. 01 коп. 3% річних є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В решті позову слід відмовити.

Заперечення відповідача щодо ненадання позивачем разом з поставленим товаром рахунків на оплату відповідно до вимог п. 3.3 ОСОБА_2, що позбавило відповідача можливості своєчасно оплатити отриманий товар, судом відхиляються, оскільки, матеріали справи не місять доказів на підтвердження того, що відповідач скористався своїм правом, передбаченим п. 5.5 ОСОБА_2, на відмову від прийняття товару у разі недотримання постачальником будь-яких вимог, передбачених п.п. 1.1, 3.3, 4.1-4.4 ОСОБА_2, або доказів на підтвердження листування між сторонами на предмет надання позивачем чи відсутності у відповідача вказаних рахунків. Натомість, в матеріалах справи наявні належні докази на підтвердження прийняття відповідачем товару за спірними поставками без зауважень (а.с. 38, 41, 60, 61, 62).

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 75, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Радянська, 62, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок-Світлотехніка" (69035, м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, буд. 82, 4) 14 758 грн. 67 коп. (чотирнадцять тисяч сімсот пятдесят вісім грн. 67 коп.) основного боргу, 161 грн. 97 коп. (сто шістдесят одну грн. 97 коп.) інфляційних збитків, 127 грн. 01 коп. (сто двадцять сім грн. 01 коп.) 3% річних, 1 217 грн. 80 коп. (одну тисячу двісті сімнадцять грн. 80 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_3

Повне рішення складено 29.12.15р.