ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.12.2015 Справа № 905/2938/15

Суддя господарського суду Донецької області Бойко І.А. при секретарі судового засідання Бояровій К.О. розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Дон Стандарт», м. Донецьк

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод», м. Донецьк

про: стягнення заборгованості у розмірі 1039158,80 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Еко-Дон Стандарт», м. Донецьк, звернувся до господарського суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод», м. Донецьк про стягнення заборгованості у розмірі 1039158,80 грн., а саме: 495206,08 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 20264,04 грн., інфляційні нарахування у розмірі 274165,97 грн., пеню у розмірі 207312,71 грн., збитків у розмірі 42210,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору поставки № від 26.10.2012р., додатку №1, рахунку-фактури №19/1 від 17.05.2013р., видаткових накладних: №12 від 12.08.2013р., №14 від 21.10.2013р., довіреності: №3768 від 14.10.2013р., №2844 від 08.08.2013р., платіжних доручень, акту звірки розрахунків від 18.11.2013р., претензії №23-04 від 24.04.2015р.

Представник позивача в судове засідання не зявився. Через канцелярію суду надав пояснення, в якому підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. Через електронну пошту суду надав відзив на позовну заяву №17/8 від 22.12.2015р., в якому заперечує проти задоволення розміру позовних вимог та просить відмовити у задоволенні пені, у звязку зі спливу строку позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, господарським судом ВСТАНОВЛЕНО.

26.10.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко-Дон Стандарт» (надалі Постачальник) та Приватним акціонерним товариством «Донецьксталь» - металургійний завод» (надалі Покупець) був укладений договір поставки №, відповідно до якого постачальник зобов'язується передати, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити згідно з умовами цього договору продукцію виробничо-технічного призначення (надалі Товар). Номенклатура, кількість, ціна, термін і умови поставки Товару обумовлюються сторонами в додатку та/або додатковій угоді, які є невід'ємною частиною Договору (п.1.1. Договору).

Умовами п.8.1. Договору, він набирає чинності з дати його підписання і діє 31.12.2013г.

За умов п.3.1. визначено, що ціна товару, визначена в пропозиції і / або додатковій угоді, відповідає рівню звичайних цін. Сторони обізнані про ціну на Товар, що склалася на ринку.

Згідно п.3.3. Договору, за фактом відвантаження Товару Постачальник надає Покупцеві наступні документи:

- рахунок (1 екз.);

- видаткову накладну (товарно-транспортну накладну) при відвантаженні вантажним автомобільним транспортом (1 екз.);

- сертифікат якості та / або технічний паспорт (1 екз.);

- сертифікат УкрСЕПРО;

- податкову накладну.

Відповідно п.4.1. Договору визначено, що умови та місце фактичної поставки (передачі) Товару обумовлюються сторонами в додатку і/або додатковій угоді. Вантажоодержувачем Товару є Покупець, якщо інше не обумовлено в додатку та/або додатковій угоді. момент переходу права власності на Товар визначається відповідно до умов поставки.

Сторонами підписан додаток №1 до договору № від 26.10.2012р., відповідно до якої узгодили найменування, кількість, ціну продукції, умови оплати та строки поставки.

На виконання умов зазначеного договору позивач поставив відповідачу продукцію відповідно до видаткових накладних №12 від 12.08.2013р., №14 від 21.10.2013р., належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи.

Факт поставки продукції та, відповідно, факт її прийняття з боку відповідача, ПАТ «Донецьксталь» - металургійний завод», підтверджуються видатковими накладними №12 від 12.08.2013р. на суму 2626351,66 грн., №14 від 21.10.2013р. на суму 1820764,22 грн., що становить на загальну суму 4447115,88 грн. та виставленням відповідачу рахунку на оплату №19/1 від 17.05.2013р., належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи.

Означена накладна підписана сторонами без заперечень. Повноваження представника отримувача підтверджено відповідними довіреностями: №3768 від 14.10.2013р., №2844 від 08.08.2013р., належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідачем було здійснено часткову оплату за поставку товару у розмірі 3728710,69 грн., згідно платіжних доручень, належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи.

Господарський суд приймає до уваги, що покупцем при отриманні товару не подавалося жодних заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих за Договором зобовязань з поставки товару.

Оскільки суду не надано доказів незгоди відповідача щодо належності виконання позивачем прийнятих на себе згідно Договору зобовязань, не надано доказів відмови від цього товару та прийняття його у встановленому порядку, суд дійшов висновку, що свої зобовязання позивач виконав у відповідності з умовами Договору.

Стаття 193 Господарського кодексу України (надалі ГК України) передбачає, субєкти господарювання та учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в ст. 526 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України). Так, зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно умовам договору та вимогам цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у разі відсутності таких умов і вимог згідно звичаїв ділового обігу або іншим вимогам, які звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 530 ЦК України встановлює, якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

За своєю правовою природою договір, укладений між позивачем та відповідачем, є договором поставки продукції.

За приписами п.п. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 692 ЦК України визначає обовязок Покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В порушення умов договору, вимог зазначених статей Цивільного та Господарського кодексів України відповідач поставлену продукцію оплатив не в повному обсязі.

Загальна сума заборгованості на час розгляду справи становить 495206,08 грн. основного боргу, тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Окрім суми основного боргу позивачем заявлені вимоги про 3% річних у розмірі 20264,04 грн., інфляційні нарахування у розмірі 274165,97 грн. відповідно до приписів ст. 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені до стягнення 3% річних у розмірі 20264,04 грн. за період з 19.02.2014р. по 22.07.2015р., інфляційних витрат у розмірі 274165,97 грн. з лютого 2014р. по грудень 2014р. та з січня 2015р. по червень 2015р., суд перевірив на правильність розрахунку та дійшов висновку про задоволення вимог в цій частині та стягненню з відповідача.

Окрім суми 3% річних та інфляційних витрат позивачем заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 207312,71 грн. відповідно до п.7.2. Договору поставки.

Відповідно до ст.ст. 216 218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно п. п. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п.7.2. Договору, у разі порушення термінів поставки Товару Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого в строк Товару за кожний день прострочення.

Таким чином, умовами договору, сторони передбачили нарахування пені за невиконання зобовязання з оплати отриманого товару та за неналежне виконання зобовязання щодо оплати поставленого товару.

Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачити в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобовязання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідно до частини першої статті 223 ГК України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Відтак, частиною шостою статті 232 ГК України визначено строк та порядок нарахування штрафних санкцій, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України.

У п.2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» касаційним судом викладено позицію, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позовну заяву або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного. Суддя не повинен з власної ініціативи зазначити про сплив позовної давності. Якщо ж зацікавлена сторона посилається на сплив такої давності, суддя вправі запропонувати кожній із сторін подати відповідні докази з даного питання, в тому числі в порядку підготовки справи до розгляду.

Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється за кожним днем, за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або мав дізнатись про порушення свого права.

При зверненні з позовними вимогами щодо стягнення пені та наданого розрахунку пені (арк. справи 44) вбачається, що позивач здійснював нарахування з пропущенням строку позовної давності.

Згідно з частиною третьою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач через електронну пошту суду надав відзив на позовну заяву №17/8 від 22.12.2015р., в якому заперечує проти задоволення розміру позовних вимог та просить відмовити у задоволенні пені, у звязку зі спливу строку позовної давності.

Заявлений до стягнення розмір пені у сумі 207312,71 грн. суд перевірив на правильність розрахунку та дійшов висновку про його невірність з огляду на ігнорування приписів ст.232 ГК України, в частині дотримання строків, передбачених статтею 223 ГК України.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 207312,71 грн. задоволенню не підлягають.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача понесені ним збитків у вигляді витрат на юридичні послуги до договору про надання юридичних послуг №1 від 19.01.2015р. в розмірі 42210,00 грн.

У ч.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 224 Господарського кодексу України та статті 22 Цивільного кодексу України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися під виглядом збитків.

19.01.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко-Дон Стандарт» (надалі Замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі Виконавець) був укладений договір про надання юридиних послуг №1, відповідно до якого замовник замовляє, а виконавець бере на себе зобовязання надавати юридичні послуги в обсязі та на умовах, передбаченим Договором.

За надання послуг Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, позивачем було сплачено 42210,00 грн., на підствердження чого до матеріалів справи надані платіжні доручення (а.с. справи 46 56), належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи.

Відповідно п.4. Рішення Конституційного суду України №1-4/2013 від 11.07.2013р., зазначено що дослідивши положення Кодексу, Конституційний Суд України вважає, що в ньому не передбачено відшкодування юридичній особі витрат на юридичні послуги, надані їй іншим, ніж адвокат, фахівцем у галузі права. Однак це не виключає можливості законодавчого врегулювання питання про відшкодування вказаних витрат субєкту права на звернення до господарського суду на послуги, надані йому таким фахівцем.

Отже, в аспекті конституційного звернення щодо можливості віднесення до судових витрат сум, сплачених юридичною особою за послуги, надані їй в господарському судочинстві іншим, ніж адвокат, фахівцем у галузі права, положення частини першої статті 44 Кодексу, згідно з яким до судових витрат віднесені, зокрема, витрати, повязані з оплатою послуг адвоката, у контексті статті 59 Конституції України потрібно розуміти так, що до складу судових витрат на юридичні послуги, які підлягають відшкодуванню юридичній особі в господарському судочинстві, належать суми, сплачені такою особою, якщо інше не передбачено законом, лише за послуги адвоката.

За таких обставин, вимоги позивача щодо відшкодування збитків у вигляді витрат на юридичні послуги до договору про надання юридичних послуг №1 від 19.01.2015р. в розмірі 42210,00 грн. задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору у відповідності до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі вищенаведеного, згідно ст. ст. 526, 530, 625, 655, 692 , п.п.1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 216-218, 230, 231, 232 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст. 22, 33, 43, 44, 49, 82, п.6 ст.83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Дон Стандарт», м. Донецьк до Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод», м. Донецьк про стягнення заборгованості у розмірі 1039158,80 грн., а саме: 495206,08 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 20264,04 грн., інфляційні нарахування у розмірі 274165,97 грн., пеню у розмірі 207312,71 грн., збитків у розмірі 42210,00 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» (83054, м. Донецьк, вул. Економічна, 13; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Дон Стандарт» (83082, м. Донецьк, вул. І. Ткаченка, буд. 122; ) заборгованість у розмірі 495206,08 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 20264,04 грн., інфляційні нарахування у розмірі 274165,97 грн., судовий збір у розмірі 11844,85 грн.

В вимогах в частині стягнення пені у розмірі 207312,71 грн. відмовити.

В вимогах в частині стягнення збитків у розмірі 42210,00 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його прийняття.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя І.А. Бойко

Вик. помічник судді Буховець С.А.

т.050-144-78-99