ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 рокуСправа № 912/3238/15
Господарський суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Змеула О.А., суддів Колодій С.Б., Наливайко Є.М. розглянув колегіально в судовому засіданні справу

за позовом Світловодського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

до Світловодської районної державної адміністрації,

Селянського (фермерського) господарства "Ющенко"

про визнання протиправними та скасування розпоряджень, визнання недійсним договору, зобов'язання повернути земельну ділянку,

у засіданні брали участь:

прокурор відділу прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_1;

відповідач - СФГ "Ющенко": представник ОСОБА_2 за довіреністю від 27.08.2015.

Світловодський міжрайонний прокурор звернувся до господарського суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, яка містить наступні вимоги:

визнати протиправним та скасувати розпорядження першого заступника голови Світловодської районної державної адміністрації від 24.02.2006 № 139-р;

визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Світловодської районної державної адміністрації від 30.01.2007 № 64-р;

визнати недійсним договір оренди землі від 15.11.2010, укладений між Світловодською районною державною адміністрацією та Селянським (фермерським) господарством "Ющенко" щодо земельної ділянки площею 83,57 га ріллі в контурі № 21 із земель резервного фонду на території Федірківської сільської ради терміном на 10 років;

зобов'язати Селянське (фермерське) господарство "Ющенко" повернути на користь держави в особі Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області земельну ділянку площею 83,57 га ріллі в контурі № 21 із земель резервного фонду на території Федірківської сільської ради вартістю 1 899 713,00 грн.

Ухвалою господарського суду від 25.08.2015 зазначену позовну заяву прийнято та порушено провадження в справі, яку призначено до розгляду в засіданні на 29.09.2015, учасників процесу зобов'язано надати необхідні для розгляду справи матеріали.

Судове засідання призначене на 29.09.2015 у справі не відбулося внаслідок того, що за наказом голови господарського суду Кіровоградської області № 23 від 18.09.2015, суддя господарського суду Змеул О.А. направлений до Дніпропетровського регіонального відділення Національної школи суддів України (м. Дніпропетровськ) строком на 12 календарних днів з 28.09.2015 по 09.10.2015 включно, а тому не міг здійснювати правосуддя в зазначений період.

Ухвалою господарського суду від 15.10.2015 вирішено розгляд даної справи продовжити колегіально у складі трьох суддів під головуванням судді Змеула О.А.

15.10.2015 автоматизованою системою призначено склад господарського суду з розгляду даної справи: головуючий суддя Змеул О.А., судді Болгар Н.В., Колодій С.Б., розгляд справи призначено на 12.11.2015 о 16:00 год.

12.11.2015 відповідач - СФГ "Ющенко" звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності, просить у задоволенні позовних вимог відмовити у зв'язку з пропущенням строків позовної давності.

Ухвалою господарського суду від 12.11.2015 розгляд справи відкладено на 08.12.2015 об 11:30 год.

З причин того, що суддя Болгар Н.В. не може здійснювати правосуддя у зв'язку з перебуванням у відпустці згідно наказу голови суду від 25.11.2015 № 258, то за розпорядженням в.о. керівника апарату господарського суду 08.12.2015 здійснено призначення іншого судді для колегіального розгляду справи в автоматичному режимі та сформовано наступний склад господарського суду з розгляду даної справи: головуючий суддя Змеула О.А., судді Колодій С.Б., Наливайко Є.М.

Ухвалою господарського суду від 08.12.2015 розгляд справи відкладено на 22.12.2015 о 16:00 год.

Прокурор позовні вимоги підтримав у повному обсязі і подав уточнення резолютивної частини позовної заяви щодо вимоги про повернення земельної ділянки та просить вважати цю вимогу в наступній редакції:

зобов'язати СФГ "Ющенко" повернути на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області земельну ділянку площею 83,57 га ріллі в контурі № 21 із земель резервного фонду на території Федірківської сільської ради вартістю 1 899 713,00 грн.

Позивач ОСОБА_3 управління Держземагенства у Кіровоградській області з позовними вимогами не погодився, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, просить розглядати справу без участі його представника.

Селянське (фермерське) господарство "Ющенко" у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив, просить у їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що

проект землеустрою виготовлений тільки 30.10.2006, у строки встановлені розпорядженням № 139-р господарство з об'єктивних причин не вклалось, однак це не є підставою для визнання вказаного розпорядження протиправним;

згідно Закону України "Про місцеві державні адміністрації" перший заступник голови мав право виносити вказане розпорядження у разі відсутності голови місцевої державної адміністрації;

прокурором неправильно розуміється норма частини 7 ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство" від 19.06.2003, яка покликана захистити права і інтереси фермерів, а не навпаки обмежити їх в правах; більш того, земельна ділянка, яка була надана гр. ОСОБА_4 на підставі договору від 14.06.2000 та земельна ділянка, надана на підставі оскаржуваного договору від 28.04.2004, утворюють єдиний масив;

прокурором не здійснювалося жодних офіційних перевірок відповідно до Закону України "Про прокуратуру" та не повідомлено державні органи уповноважені здійснювати відповідні функції у спірних відносинах про виявлені порушення;

31.08.2015 ОСОБА_3 управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області винесено наказ № 11-2002/21-15-СГ "Про внесення змін до договору оренди земельної ділянки", яким внесено зміни у спірному договорі від 15.11.2010, а саме збільшено орендну плату за користування земельною ділянкою із розрахунку 6% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік; інші умови договору оренди земельної ділянки від 15.11.2010 зареєстрованого від 20.04.2011 за № 00036 не порушені даною угодою, залишаються незмінними і сторони підтверджують по них свої зобов'язання;

за наслідком даного наказу укладено додаткову угоду від 08.09.2015 про внесення відповідних змін до спірного договору від 15.11.2010;

власник земельної ділянки в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області підтвердив чинність договору від 15.11.2010;

прокурор належним чином не обґрунтував порушення інтересів держави у зв'язку з прийняттям оспорюваних розпоряджень та договору оренди;

СФГ "Ющенко" використовує вказані землі за цільовим призначенням протягом останніх 5 років, своєчасно сплачує орендну плату, здійснює заходи для підвищення родючості та поліпшення інших корисних властивостей землі, і готове сплачувати будь-яку економічно обґрунтовану орендну плату встановлену державою, так як зацікавлене в обробці вказаних земель;

згідно додаткової угоди від 08.09.2015 про внесення відповідних змін до спірного договору від 15.11.2010, орендна плата підвищена до 6% із розрахунку від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік, за ініціативою власника землі;

23.09.2015 у справі № 22-ц/781/1906/15 Апеляційний суд Кіровоградської області відмовив у позові Світловодського міжрайонного прокурора і прокуратура м. Кіровограда відмовилася подавати касаційну скаргу, що свідчить про визнання прокуратурою безпідставності поданих позовів Світловодською міжрайонною прокуратурою.

Вислухавши пояснення прокурора та відповідача, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, господарський суд встановив наступні обставини.

Розпорядженням першого заступника голови Світловодської районної державної адміністрації від 24.02.2006 № 139-р Селянському (фермерському) господарству "Ющенко" надано згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 103,9 га ріллі (контур № 21) із земель резервного фонду Федірківської сільської ради для подальшого надання в оренду терміном на 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Селянське (фермерське) господарство "Ющенко" зобов'язано у тримісячний термін надати проект землеустрою до Світловодської райдержадміністрації для затвердження.

30.01.2007 головою Світловодської райдержадміністрації винесено розпорядження №64-р, яким затверджено ОСОБА_2 визначення розміру збитків власників землі та землекористувачів, пов'язаних з наданням земельної ділянки в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель резервного фонду Федірківської сільської ради, і затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та передано в оренду Селянському (фермерському) господарству "Ющенко" земельну ділянку площею 83,57 га ріллі в контурі № 21 із земель резервного фонду на території Федірківської сільської ради терміном на 10 років з орендною платою 150 грн за 1 га (12535,5 грн в рік) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

15.11.2010 між Світловодською райдержадміністрацією та Селянським (фермерським) господарством "Ющенко" укладено договір оренди землі, за умовами якого в оренду передано земельну ділянку загальною площею 83,57 га ріллі, в тому числі контур № 21 - 83,57 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (рілля) із земель резервного фонду Федірківської сільської Світловодського району Кіровоградської області.

Договір укладений на 10 років та зареєстрований у відділі Держкомзему у Світловодському районі 20.03.2011 за № 00036.

За актом приймання-передачі 15.11.2010 земельну ділянку площею 83,57 га ріллі в контурі № 21 із земель резервного фонду на території Федірківської сільської ради вартістю 1 899 713,00 грн передано СФГ "Ющенко".

Доводи прокурора стосовно спірних розпоряджень ґрунтуються на тому, що розпорядження першого заступника голови Світловодської районної державної адміністрації № 139-р від 24.02.2006 винесено не уповноваженою особою.

Відповідно до обґрунтувань підстав позову прокурором зазначено про порушення зазначеними вище документами вимог законодавства, а саме: ч. 7 ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство" відповідно до якої земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом, тобто прийнято рішення про надання земельної ділянки, яка не утворює єдиний масив із наявними в користуванні цього фермерського господарства іншими земельними ділянками, а розташована на території географічно віддаленій від інших земель фермерського господарства.

Прокурор вважає, що договір оренди земельної ділянки від 15.11.2010 має бути визнаний судом недійсним у зв'язку з порушенням сторонами договору вимог ст. 203 Цивільного кодексу України при його укладенні з таких підстав.

У поданій Селянським (фермерським) господарством "Ющенко" заяві про надання в оренду земельних ділянок ОСОБА_4, як голова фермерського господарства, не вказав орієнтовну кількість членів фермерського господарства, не обґрунтував розмірів вищевказаних земельних ділянок з урахуванням можливості її обробітку, не обґрунтував необхідність отримання таких великих площ земельних ділянок, при тій умові, що вищезазначені земельні ділянки розташовані у різних місцях.

Внаслідок протиправних розпоряджень Світловодської райдержадміністрації на підставі недійсних правочинів спірні земельні ділянки вибули з володіння держави; державою втрачено можливість здійснення продажу права оренди вказаної земельної ділянки на більш вигідних засадах в умовах конкурентного ринку; протягом тривалого часу земельні ділянки використовуються за мінімальними ставками орендної плати.

За твердженням Світловодського міжрайонного прокурора спірні розпорядження першого заступника голови та голови Світловодської РДА видані з порушенням норм чинного законодавства, а укладені на підставі таких розпоряджень правочини також не відповідають вимогам чинного законодавства і мають бути визнані недійсними на підставі статті 215 Цивільного кодексу України.

У своєму мотивуванні стосовно порушення інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області внаслідок прийняття оскаржуваних розпоряджень та укладення оспорюваного договору прокурор послався, зокрема, на рішення Конституційного Суду України у справі № 1-1/99 від 08.04.1999, Положення про ОСОБА_3 управління Держгеокадастру в області, затверджене наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 03.02.2015 № 14. Зокрема, зазначено про те, що згідно з ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Недійсні правочини позбавляють державу можливості здійснити продаж права оренди спірної земельної ділянки на більш вигідних умовах, що негативно впливає на формування дохідної частини державного бюджету.

Вирішуючи даний спір, господарський суд враховує наступне.

Статтею 1 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" встановлено, що виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації, до повноважень яких відноситься, в тому числі, розпорядження землями державної власності відповідно до Закону (пункт 2 статті 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації").

За змістом частини 3 статті 43 цього Закону розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Згідно зі статтею 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до пункту 1 Роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 №02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з визнанням недійсним актів державних чи інших органів" (з наступними змінами і доповненнями), акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 вказаного Кодексу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права, в свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Згідно з абзацом четвертим частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною другою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

У статті 29 Господарського процесуального кодексу України визначено повноваження прокурора як учасника судового процесу у позовному провадженні, та передбачено, що у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах громадянина зазначений орган чи громадянин набуває статусу позивача, а в разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача і як такий зазначається у позовній заяві.

Господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави.

Інтереси держави мають чітко формулюватися й мотивуватися прокурором.

Звернувшись з даним позовом до господарського суду, Світловодський міжрайонний прокурор послався на те, що ОСОБА_3 управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, діє на підставі Положення, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.02.2015 №14. Однак, як вважає прокурор, ОСОБА_3 управління Держгеокадастру в області як спеціально уповноважений орган державної влади у сфері земельних відносин, незважаючи на явну безпідставність передачі в оренду земельної ділянки Селянському (фермерському) господарству "Ющенко", не вжило заходів щодо визнання недійсними відповідних договорів та повернення спірної земельної ділянки у володіння держави.

Втім, господарський суд виходить з того, що прокурором не доведено факту порушення інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області прийняттям спірних розпоряджень та укладенням спірних угод.

Так, відповідно до положення пункту 12 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла, зокрема, на момент прийняття розпорядження № 64-р), до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування по наданню земельних ділянок юридичним особам у постійне користування визначені статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 цієї статті (в редакції, яка діяла на момент прийняття спірного розпорядження) районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення лісового і водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо).

Виходячи із зазначених норм, голова Світловодської районної державної адміністрації видав спірне розпорядження № 64-р у межах повноважень, визначених, зокрема, нормами Земельного кодексу України та Закону України "Про місцеві державні адміністрації".

Господарський суд також враховує, що перші заступники та заступники голови, інші посадові особи місцевих державних адміністрацій здійснюють функції і повноваження відповідно до розподілу обов'язків, визначених головами місцевих державних адміністрацій, і несуть відповідальність за стан справ у дорученій сфері перед головою місцевої державної адміністрації, органами виконавчої влади вищого рівня (стаття 40 Закону України "Про місцеві державні адміністрації").

Прокурором не доведено та не підтверджено належними доказами того, що видавши розпорядження №139-р, перший заступник голови Світловодської районної державної адміністрації діяв поза межами повноважень, визначених статтею 40 Закону України "Про місцеві державні адміністрації". Також прокурором не доведено належними та допустимими доказами того, що перший заступник голови Світловодської районної державної адміністрації ОСОБА_5, видавши спірне розпорядження №139-р, перевищив свої повноваження в той час, коли голова Світловодської районної державної адміністрації ОСОБА_6 24 лютого 2006 року виконував свої обов'язки на робочому місці.

На підтвердження своїх доводів прокурором надано лист чинного голови Світловодської районної державної адміністрації № 01-27/483/1 від 17.12.2015 у якому зазначено: "Відомості щодо відсутності голови Світловодської районної державної адміністрації ОСОБА_6 24 лютого 2006 року відсутні." Втім, зазначений лист не є доказом того, що голова Світловодської районної державної адміністрації ОСОБА_6 24 лютого 2006 року виконував свої обов'язки голови райдержадміністрації на робочому місці, тому відхиляється як неналежний доказ того, що перший заступник голови Світловодської районної державної адміністрації ОСОБА_5 є не уповноваженою особою, або перевищив свої повноваження.

Поряд з цим, господарський суд враховує те, що як за станом на дату видачі розпорядження № 139-р, так і на дату видачі розпорядження № 64-р, ні ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, яке є правонаступником Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області, ні органи Державного комітету України із земельних ресурсів, правонаступником якого є Державне агентство земельних ресурсів України, згідно пункту 2 Указу Президента України від 08.04.2011 № 445/2011, не були наділені повноваженнями щодо розпорядження землями державної власності.

Частина 4 статті 122 Земельного кодексу України, згідно якої центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, та його територіальні органи набули повноважень щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб, набула чинності з 01.01.2013.

Тобто, розпорядження № 139-р та розпорядження № 64-р ніяким чином не могли обмежити повноважень позивача, в інтересах якого заявлено позов, щодо можливості розпорядження відповідною земельною ділянкою, оскільки таких повноважень у останнього не було.

Враховуючи викладене, господарський суд до дійшов висновку про те, що прийняттям спірних розпоряджень права та законні інтереси держави у особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області не були порушені.

Господарський суд вважає безпідставними посилання прокурора на порушення Світловодською РДА вимог статті 7 Закону України "Про фермерське господарство" в частині надання СФГ "Ющенко" окремо розміщених земельних ділянок.

За змістом статті 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Отже, ця норма закону передбачає, що фермерське господарство, як форма підприємницької діяльності громадян, використовує для отримання прибутку земельні ділянки (без обмежень знаходження в єдиному масиві), які надані для ведення фермерського господарства.

Згідно з ст. ст. 5, 6 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство", зокрема, громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування, в тому числі в оренду, подають до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, підписану головою створюваного селянського (фермерського) господарства.

У заяві зазначаються: бажані розмір і місце розташування ділянки, кількість членів селянського (фермерського) господарства, документально підтверджується їх досвід роботи в сільському господарстві та наявність кваліфікації або спеціальної підготовки, обґрунтування щодо розмірів земельної ділянки і перспектив діяльності селянського (фермерського) господарства.

Заяву громадянина про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування за погодженням з сільською, селищною Радою народних депутатів розглядає у місячний термін районна (міська) конкурсна комісія та районна, міська, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Рада народних депутатів, і в разі проходження конкурсного відбору та згоди відповідна Рада замовляє за рахунок Українського державного фонду підтримки селянських (фермерських) господарств державній землевпорядній організації проект відведення ділянки, який розробляється в першочерговому порядку.

Проект відведення земельної ділянки погоджується із власником землі або землекористувачем (за винятком випадків відведення земельної ділянки із земель запасу) відповідно районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами та органом архітектури.

Рішення щодо передачі і надання земельних ділянок громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства відповідні Ради народних депутатів приймають на найближчій сесії.

Для ведення селянського (фермерського) господарства можуть передаватися у приватну власність або надаватися у користування земельні ділянки, розмір яких не повинен перевищувати 50 гектарів ріллі і 100 гектарів усіх земель, у місцевостях з трудонедостатніми населеними пунктами, визначеними Кабінетом Міністрів України, - 100 гектарів ріллі.

Земельні ділянки громадян, які ведуть селянське (фермерське) господарство, поділу не підлягають.

Отже, наведеними нормами Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" врегульовано питання надання земельної ділянки громадянину саме для створення селянського (фермерського) господарства. Як передбачено в ст. 9 наведеного Закону, після отримання такої земельної ділянки та відведення її в натурі і, зокрема, укладення договору оренди землі, селянське (фермерське) господарство підлягає державній реєстрації та набуває статусу юридичної особи.

З матеріалів справи слідує, що СФГ "Ющенко" зареєстровано 22.11.2002, тобто до отримання земельної ділянки за оспорюваними розпорядженнями та договором.

За таких обставин застосування прокурором до розпорядження Світловодської районної державної адміністрації від 30.01.2007 № 64-р норм Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" є безпідставним та необґрунтованим.

З 01.08.2003 набрав чинності новий Закон України "Про фермерське господарство" від 19.06.2003 № 973-IV (далі - Закон України "Про фермерське господарство") та визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про селянське (фермерське) господарство" від 20.12.1991 № 2009-XII.

За змістом ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Тобто, окрім випадку пом'якшення або скасування відповідальності, до прав і обов'язків, які виникли до введення в чинність нового закону, в тому числі тих з них, що з якихось причин виявилися нездійсненими (невиконаними) на момент набуття чинності новим законом, застосовується законодавство, яке діяло раніше.

Під час укладення договору оренди землі від 15.11.2010 діяв Закон України "Про фермерське господарство", який не містить застережень щодо максимального чи мінімального розміру земельної ділянки, яка може бути надана громадянину для ведення фермерського господарства, як і не містить обмежень щодо кількості таких ділянок.

Виходячи з вимог частини 7 статті 7 Закону України "Про фермерське господарство", згідно з якою земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури, господарський суд дійшов до висновку, що надання земельних ділянок єдиним масивом має місце лише в тому випадку, коли, орган, уповноважений розпоряджатися землями, приймає рішення про надання в оренду громадянину земельних ділянок сільськогосподарського призначення лісового та водного фондів єдиним масивом, а не окремо по кожній категорії земель для ведення фермерського господарства.

Крім того, господарський суд вважає безпідставними доводи прокурора щодо недотримання відповідачами вимог статті 7 Закону України "Про фермерське господарство" в частині зазначення в заяві орієнтовної кількості членів фермерського господарства, обґрунтування розмірів земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку, обґрунтування необхідність отримання таких великих площ земельних ділянок при тій умові, що земельні ділянки розташовані в різних місцях, оскільки даною статтею передбачені обов'язкові умови для громадян, які бажають отримати у власність чи в оренду земельну ділянку для створення фермерського господарства.

У спірних же правовідносинах до Світловодської районної державної адміністрації звертався не громадянин ОСОБА_4, а голова селянського (фермерського) господарства "Ющенко", тобто юридична особа, в оренді якої вже були земельні ділянки.

Розглядаючи позов у частині визнання недійсним укладеного відповідачами правочину, господарський суд враховує положення частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Вирішуючи спір про визнання договору або його частини недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору (його частини) недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору; правоздатність сторін за договором; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до положень статті 215 Цивільного Кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 Цивільного Кодексу України.

Приписами частини 1 статті 203 Цивільного Кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Поряд з цим господарський суд враховує положення пункту 2.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 із подальшими змінами, яким передбачено, що якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК України. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Позивач не є стороною спірних правочинів. Водночас ні прокурором, ні позивачем не доведено того, що спірними правочинами порушені права Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Більше того, із матеріалів справи вбачається, що в ході вирішення спору у даній справі, 08.09.2015 між ОСОБА_3 управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області та Селянським (фермерським) господарством "Ющенко" укладено Додаткову угоду про внесення змін до договору оренди землі від 15.11.2010, зареєстрованого 20.04.2011 року за №00036, відповідно до якого сторонами змінено розмір орендної плати та встановлено річну орендну плату за використання земельної ділянки загальною площею 83,5700 га ріллі із розрахунку 6% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Тобто, ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, як орендодавець, погоджується з оспорюваним договором оренди землі та вносить до нього зміни щодо збільшення розміру орендної плати, що забезпечує надходження належних коштів до державного бюджету.

Викладені обставини спростовують доводи прокурора щодо порушення інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області винесенням спірних розпоряджень та укладенням спірних правочинів.

Інша позовна вимога до Селянського (фермерського) господарства "Ющенко" про повернення земельної ділянки є похідною від вимоги про визнання недійсним договору оренди землі і внесених до нього змін, тому підстави для задоволення такої вимоги також відсутні.

Врахувавши викладені обставини, господарський суд дійшов до висновку, що позов Світловодського міжрайонного прокурора є безпідставним, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Розглядаючи заяву відповідача - СФГ "Ющенко" про застосування позовної давності, господарський суд враховує наступне.

Відповідно до положень статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України).

Згідно з положеннями частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 4 цієї статті встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (пункт 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013).

Позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

У даній справі господарський суд не встановив порушень вимог законодавства та порушень прав позивача за оспорюваними документами.

Необхідно виходити з того, що позивач дізнався про спірні розпорядження та спірні правочини лише після отримання копії позовної заяви. Отже, перебіг позовної давності має обчислюватися від дня, коли саме Головному управлінню Держгеокадастру у Кіровоградській області стало відомо про порушення його права, а не з моменту проведення перевірки прокуратурою.

Проте, з будь-якими поясненнями щодо строку позовної давності та з клопотанням про його поновлення у разі пропуску такого строку ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області до господарського суду не зверталося.

Поряд з цим, господарський суд враховує, що за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

У ході вирішення даного спору господарський суд дійшов до висновку про те, що прокурором не доведено порушень права позивача, за захистом якого прокурор звернувся до господарського суду.

Керуючись статтями 44, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повне рішення складено 28.12.2015

Головуючий суддя О.А. Змеул

Суддя С.Б. Колодій

Суддя Є.М. Наливайко