РІШЕННЯ

"18" листопада 2015 р.Справа № 921/1002/15-г/14

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В. розглянув справу

за позовом ОСОБА_1 АДРЕСА_1, 01001

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Колективне підприємство "Почаївська фабрика "Пластик", вул. Промислова, 5, м. Почаїв, Кременецький район, Тернопільська область, 47025

про зобов'язання вчинити дії.

представники

позивача: ОСОБА_3 - довіреність №910 від 20.10.2015р.

відповідача: ОСОБА_4 - довіреність від 30.01.2015р.

Суть справи:

ОСОБА_1 звернувся в господарський суд Тернопільської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Колективне підприємство "Почаївська фабрика "Пластик" про зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем приписів Закону України "Про господарські товариства" щодо невиплати йому, у передбачені законодавством строки, вартості частини майна товариства, пропорційній частці учасника у статутному капіталі, а також частки прибутку, одержаного товариством у поточному році до моменту виходу його зі складу учасників.

Відповідач, згідно відзиву на позов та наданих у процесі розгляду справи пояснень повноважним представником, проти позовних вимог заперечує, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

За відсутності передбачених чинним процесуальним законодавством підстав, відповідно до ст.81-1 ГПК України технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

У процесі розгляду справи, сторонам належні їм права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20,22,81-1 ГПК України, роз'яснено.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду.

В судове засідання 18.11.2015р. представники сторін не з'явились. Водночас, від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Зважаючи, що явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась, спір вирішується судом по суті за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи та заперечення учасників процесу, судом встановлено наступне.

У відповідності до ст.12 ГПК України до підвідомчості господарських судів віднесено справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Згідно ч.3 ст.167 ГК України, під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав, під якими розуміються права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Як слідує із позовних матеріалів, предметом даного судового розгляду є вимоги учасника до господарського товариства щодо належної йому частки у статутному капіталі товариства.

Таким чином, даний спір є таким, що випливає із корпоративних правовідносин, а отже вирішується із врахуванням законодавчих приписів, які дані відносини регулюють.

Як слідує із матеріалів справи, ОСОБА_1, придбавши, згідно договору купівлі-продажу від 29.12.2010р., частку у статутному капіталі відповідача, став учасником ТОВ "Колективне підприємство Почаївська фабрика "Пластик".

Згідно Статуту вказаного суб'єкта господарювання, затвердженого рішенням загальних зборів від 14.06.2011р., частка ОСОБА_1 у статутному фонді складає 22% від її загального розміру, що становить 184 800 грн.

Разом з тим, як стверджує позивач, 05.12.2013р. ним цінним листом з описом вкладення на адресу відповідача направлено нотаріально посвідчену заяву про вихід із товариства, яка вручена працівнику останнього за довіреністю - 11.12.2013р.

Проте, в порушення приписів чинного законодавства, відповідачем не вчинено дій пов'язаних із вибуттям учасника зі складу товариства, у тому числі щодо здійснення розрахунків з останнім, зважаючи на що ОСОБА_1 звернувся до господарського суду за захистом свого порушеного права.

Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, дослідивши норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Як слідує із позовної заяви, учасник ОСОБА_1 звернувся із вимогою до ТОВ "Колективне підприємство Почаївська фабрика "Пластик" про зобов'язання товариства здійснити передбачені законом дії, пов'язані з припиненням корпоративних прав ОСОБА_1, щодо виходу зі складу учасників товариства, а саме:

- визначити розмір вартості частини майна ТОВ "Колективне підприємство Почаївська фабрика "Пластик" пропорційно внеску до статутного фонду відповідача, яка належить до виплати на користь ОСОБА_1, станом на день виходу з товариства;

- визначити розмір частини прибутку ТОВ "Колективне підприємство Почаївська фабрика "Пластик", яка належить до виплати на користь ОСОБА_1, станом на день виходу з товариства;

- визначити порядок і строки виплати вартості частки у статутному капіталі та частини прибутку ТОВ "Колективне підприємство Почаївська фабрика "Пластик".

З точки зору законодавства у сфері корпоративних правовідносин, зокрема п. "в" ч. 1 ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства мають право, зокрема, вийти в установленому порядку з товариства.

Аналогічні положення містяться у п. 3 ч. 1 ст. 116 Цивільного кодексу України, відповідно до якого учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом вийти з товариства.

При вирішенні спорів, пов'язаних із виходом учасника з товариства, господарські суди повинні керуватися тим, що відповідно до Цивільного кодексу України та Закону України "Про господарські товариства" учасник ТОВ чи ТДВ вправі у будь-який час вийти з товариства незалежно від згоди інших учасників та самого товариства. Вихід зі складу учасників товариства не пов'язується ні з рішенням зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства. У зв'язку з цим моментом виходу учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід відповідній посадовій особі товариства або вручення заяви цим особам органами зв'язку. Положення установчих документів, які обмежують чи забороняють право на вихід учасника з товариства, є незаконними.

У разі, якщо товариство не вчиняє дії у зв'язку з поданням учасником заяви про вихід з товариства (не вирішується питання про внесення змін до установчих документів товариства, про їх державну реєстрацію), учасник товариства вправі звернутися до господарського суду з позовом про зобов'язання товариства до державної реєстрації змін в установчих документах товариства у зв'язку зі зміною у складі учасників товариства на підставі статті 7 Закону про господарські товариства (п.28 постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.10.2008р.).

Разом з тим, згідно правової позиції ВСУ, яка викладена у постанові від 14.03.2011р. по справі №12/198, суд вказав на обґрунтованість висновків попередніх судових інстанцій щодо необхідності нотаріального посвідчення заяви учасника товариства про його вихід із ТОВ, а подана позивачем заява у простій письмовій формі є неналежно оформленою та не може бути підставою для прийняття загальними зборами рішення про виключення учасника з товариства, проведення відповідних виплат та внесення змін до установчих документів.

Згідно п.4.11 Статуту відповідача, учасник товариства може в будь-який час вийти з товариства та вимагати свою частку у майні товариства, попередивши письмово про це не пізніше як за шість місяців.

Як вказує позивач, ним на адресу товариства 05.12.2013р. направлено нотаріально посвідчену заяву про вихід з ТОВ "Колективне підприємство Почаївська фабрика "Пластик". Наведене позивач обґрунтовує долученим до позовних матеріалів описом вкладення у цінний лист.

Водночас, відповідач зазначає, що за даними наведеного опису вкладення, на адресу товариства ОСОБА_1 направлено звичайну, а не нотаріально посвідчену заяву.

Оцінюючи дані твердження учасників судового процесу, суд зважає на письмові докази, які ними подані.

Зокрема, 17.11.2015 року до матеріалів справи відповідачем долучений протокол №1 загальних зборів учасників ТОВ "КП Почаївська фабрика "Пластик", зі змісту якого слідує, що цього числа за наслідками розгляду п.2 порядку денного, на підставі нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1, останнього було виключено із числа учасників товариства з обмеженою відповідальністю .

З наведеного суд констатує, що позивачем належним чином у встановленому законом порядку проінформовано господарське товариство про вихід із складу його учасників, а всі заперечення відповідача з даного приводу , зібраними по справі доказами не підтверджуються.

У відповідності до ст.148 ЦК України учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства.

При цьому, порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Зокрема , приписами ст. 58 Закону України "Про господарські товариства" встановлено, що при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Згідно Статуту ТОВ "Колективне підприємство Почаївська фабрика "Пластик", при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у Статутному (складеному) капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Таким чином, наведеними правовими нормами та положеннями статуту Почаївської фабрики, на господарюючого суб'єкта покладено обов'язок сплатити певну грошову компенсацію учаснику, який вибув , а не визначати розмір вартості частки чи частину прибутку, які належні останньому.

Більше того, в заяві про вихід з товариства позивач вказав на необхідність проведення із ним саме розрахунків, а не вчинення дій, пов'язаних із визначенням розміру належної йому компенсації, на чому наполягає ОСОБА_1 у своїх позовних вимогах.

Більше того, обґрунтовуючи позов щодо визначення вартості частини майна пропорційно внеску до статутного фонду та належної до виплати частини прибутку, позивач посилається на неможливість самостійно здійснити відповідні розрахунки, оскільки у нього відсутні документи фінансової звітності відповідача за 2013р. (баланс Ф.№1 та звіт про фінансові результати Ф.№2).

Однак, такі твердження позивача судом оцінюються критично, оскільки право учасника господарського товариства на отримання інформації про діяльність товариства регламентовано п. "г" ч. 1 ст. 10 ЗУ "Про господарські товариства", а також ст. 116 ЦК та ч. 1 ст. 88 ГК.

Зокрема, ст. 116 ЦК передбачає, що учасники господарського товариства можуть у порядку, встановленому установчим документом товариства, одержувати інформацію про діяльність товариства. Відповідно до ст. 88 ГК на вимогу учасника товариство зобов'язане надати йому для ознайомлення річні баланси, звіти про фінансово-господарську діяльність товариства, протоколи ревізійної комісії, протоколи зборів органів управління товариства. Аналогічні приписи передбачені п. "г" ст. 10 зазначеного Закону.

Крім того, право на отримання інформації про діяльність товариства та ознайомлення із даними бухгалтерського обліку та звітності передбачене положеннями Статуту товариства.

Однак, як встановлено судом та слідує із матеріалів справи, позивач, будучи учасником товариства із відповідним запитом про надання йому документів фінансової звітності до ТОВ "Колективне підприємство Почаївська фабрика "Пластик", не звертався. В свою чергу, законодавством не покладено на господарське товариство обов'язку щодо визначення вартості часток його учасників, які мають намір вийти із його складу.

Водночас, учасник господарського товариства, корпоративні права якого порушені, може скористатись певним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом, що регламентує спірні правовідносини.

Законом України "Про господарські товариства" встановлено обов'язок товариства з обмеженою відповідальністю виплатити його учаснику при виході вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі, а також належну йому частку прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу.

У разі порушення суб'єктом господарювання встановлених даним Законом приписів, учасник вправі вимагати, зокрема, стягнення на користь учасника товариства, що вибув, частки майна товариства.

Натомість, позивачем до господарського товариства заявлена вимога про зобов'язання останнього визначити порядок і строки виплати вартості частки у статутному капіталі та частини прибутку господарського товариства.

З огляду на наведене, суд констатує, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права чинними Цивільним та Господарським кодексами України не передбачений, а також не випливає із законодавства, що регулює спірні правовідносини.

З огляду на наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Колективне підприємство "Почаївська фабрика "Пластик" про зобов'язання вчинити дії, до задоволення не підлягають.

У відповідності до ст.ст. 44, 49 ГПК України, сплачений судовий збір позивачу не відшкодовується.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 12, 20, 22, 32-34, 43, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено - 25.11.2015р.

Суддя О.В. Руденко