Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "28" грудня 2015 р. Справа № 906/1636/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність №14-95 від 18.04.2014

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність від 04.08.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (м. Житомир)

про стягнення 12 948 862,69 грн.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь 12948862,69 грн з яких: 6638316,50 грн - інфляційні втрати; 586640,94 грн - 3% річних; 5723905,25 грн - пеня, згідно умов договору купівлі-продажу природного газу №13-144-ВТВ від 04.01.2013 у зв'язку з несвоєчасною оплатою відповідачем коштів за спожитий газ за період із січня 2013 по листопад 2014.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі підстав, викладених у позовній заяв, та просив їх задовольнити повністю з покладенням на відповідача судового збору.

Представник відповідача проти позову заперечила згідно наданого відзиву. Зокрема зазначила, що строк виконання за договором ще не настав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2013 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" - (позивач/постачальник) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (відповідач/покупець) був укладений договір №13-144-ВТВ купівлі-продажу природного газу. Відповідно до розділу 1 Договору постачальник зобов'язується передати покупцеві природний газ, для виробничо-технічних втрат та нормованих втрат покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити газ на умовах цього договору.

На виконання умов Договору позивач поставив з січня 2013 по листопад 2014 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 158 351 137.03грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31.01.2013, від 28.02.2013 від 31.03.2013, від 30.04.2013,від 31.05.2013,від 30.06.2013, від 31.07.2013, від 31.08.2013,від 30.09.2013, від 31.10.2013, від 30.11.2013, від 31.12.2013,від 31.01.14, від 28.02.2014, від 31.03.2014, від 30.04.2014, від 31.05.2014, від 30.06.2014, від 31.07.2014, від 31.08.2014, від 30.09.2014, від 31.10.2014, від 30.11.2014.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа, наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі..

Позивач вважає, що відповідачем не вчасно проводились розрахунки за поставлений природний газ, а тому останній порушив умови договору, що підтверджується сальдо підприємства та випискою по операціях по підприємству.

Якщо зобов'язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки в тому числі передбачені ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Враховуючи вище зазначену правову норму, позивачем нараховано відповідачу 586 640,94 грн.- 3% річних, 6 638 316,50 грн. - інфляційних втрат. Крім того, позивач відповідно до п. 7.2 Договору нарахував відповідачу пеню в розмірі 5 723 905,25 грн.

Відповідно до п. 4.2. договору обсяг нормованих втрат та виробничо-технологічних витрат визначається відповідно до ОСОБА_2 визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики № 264 від 30.05.2003р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 570/7891 та ОСОБА_2 визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об'єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 № 595, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.12.2003 за № 1224/8545.

З метою узгодження вартості природного газу, обсягів переданого газу та інших умов до даного Договору було укладено низку Додаткових угод, якими врегульовано обсяг природного газу для покриття потреб ПАТ «Житомиргаз» у природному газі для потреб ВТВ та порядок проведення розрахунків між сторонами.

Відповідно до п.1 Додаткової угоди № 11 від 22.12.2014 року до договору купівлі - продажу від 04.01.2013 №13-144-ВТВ позивач (продавець) зобов'язується передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а відповідач (покупець) зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору. Цією ж Додатковою угодою узгоджено обсяги природного газу, так, відповідно до п. 2, Додаткової угоди № 11 від 22 грудня 2014р продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2013р по 31 грудня 2015р. газ в обсязі до 84061,473 тис, куб. м. , в тому числі: у 2013 році - 13906,723 (тис.куб.м.) - у 2014 році - до 24864,950 (тис. куб. м.,у 2015 році - до 45289,800(тис. куб. м.).(а.с.34,35)

Вказаною Додатковою угодою змінено порядок розрахунків, викладено п. 6.1 статті 6 «Порядок та умови проведення розрахунків у редакції, відповідно до якої «Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2. Договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ зи цим договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю у попередньому місяці відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем та покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором Продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу.

Отже, остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу. Тільки у випадку проведення повної оплати НАК "Нафтогаз України" (як замовника послуг по договорах на розподіл природного газу виконавцю - ПАТ "Житомиргаз") за послуги з транспортування природного газу в попередньому місяці виключно до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки, відповідач проводить розрахунок за використаний природний газ по договору на купівлю - продажу природного газу для ВТВ та нормованих втрат до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим Договором здійснюється Покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки.

Крім того, цією ж Додатковою угодою викладено статтю 11 «Строк дії Договору» у редакції, відповідно до якої Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015р. а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

З огляду вищенаведеного, встановлено що остаточний розрахунок за фактично використаний природній газ здійснюється покупцем не пізніше 20.01.2016 року , оскільки договір поставки газу діє до 31.12.2015 року.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 654 цього ж Кодексу визначено, що зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до п.п. 10.3 договору, усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку, зазначеного у пункті 10.4 цього Договору.

З огляду на наведене вище, твердження позивача про те, що Додаткова угода № 11 до договору № 13-144-ВТВ від 04 січня 2013 року. укладена між сторонами, діє з моменту її підписання, а саме з 22.12.2014 року, а тому не може розповсюджуватися на правовідносини, що склалися між сторонами до 22.12.2014, в тому числі і щодо оплати природного газу, який був поставлений з січня 2013 по листопад 2014, не має під собою законного підґрунтя, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Крім того, слід зауважити, що на момент звернення позивача до суду не може діяти один і той самий пункт договору у двох редакціях.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Договір №13-144-ВТП від 04.01.2013 року та додаткові угоди, в тому числі додаткова угода №11 від 22.02.14 року, за своєю правовою природою є договором купівлі - продажу, підписаний повноважними представниками сторін, відповідає вимогам, передбаченим статтями 628, 639, 655 Цивільного кодексу України щодо змісту та форми договору, не розірваний сторонами та не визнаний недійсним в судовому порядку.

За приписами ст.193 ГК України, ст. 526, 629 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.509 ЦК України, ст.173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Приписами ст.180 Господарського кодексу України встановлено істотні умови господарського договору. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України. Договір в частині поставки газу діє до 31 грудня 2015р., відповідно, остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ має бути проведений до 20 січня 2016р.

Враховуючи той факт що відповідач по справі не прострочив виконання грошового зобов'язання, а отже не може наступити відповідальність за неналежне виконання договору позивачем безпідставно заявлена вимога щодо стягнення 12948862,69 грн з яких: 6 638 316,50 грн - інфляційні втрати; 586 640,94 грн - 3% річних; 5 723 905,25 грн - пеня, згідно умов договору купівлі-продажу природного газу №13-144-ВТВ від 04.01.2013 у зв'язку з несвоєчасною оплатою відповідачем коштів за спожитий газ за період із січня 2013 по листопад 2014..

Факт неналежного виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу № 13-144-ВТВ від 04.01.2013року позивачем не доведений, отже в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

З огляду на вимоги ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч.1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Позивачем не доведено обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог. Відповідачем спростовано доводи позивача щодо наявності боргу.

Враховуючи викладене вище та приписи статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 32-34, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 28.12.15

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:

1 - у справу,

2,3 - сторонам (рек. з повід.)