ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2015 року Справа № 904/8879/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Джихур О.В., Дмитренко Г.К. (зміни у складі колегії суддів на підставі розпорядження секретаря судової палати від 22.12.2015р.)

при секретарі: Ситниковій М.Ю.

Представники сторін:

позивача ОСОБА_1, дов. № 14-94 від 18.04.2014р.;

відповідача ОСОБА_2, дов. № 381 від 03.04.2015р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.11.2015 року по справі № 904/8879/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ

до Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа», м.Жовті Води

про стягнення 1 843 945,98 грн.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.11.2015 року у справі № 904/8879/15 (суддя Соловйова А.Є.) за позовом Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ до Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа», м.Жовті Води про стягнення 1 843 945,98 грн. позов було задоволено частково, стягнено з відповідача на користь позивача 307 937,08 грн. основного боргу, 260 086,76 грн. пені, 868 666,71 грн. інфляційних втрат, 52 489,68 грн. 3% річних, 26 239,00 грн. судового збору; в решті позову відмовлено (а.с.107-110).

Рішення господарського суду Дніпропетровської області мотивовано фактом неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобовязань по повній та своєчасній оплаті вартості поставленого газу, в частині відмови в позові невірним розрахунком позивачем 3% річних і суми інфляційних нарахувань та зменшенням пеня, яка підлягає стягненню, на 50%; в якості норм матеріального права господарський суд послався на ст.ст.193, 216, 230, 231, 232 Господарського кодексу України, ст.ст.525, 526, 610, 625 ЦК України.

Не погодившись з вищевказаним рішенням місцевого господарського суду, до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся позивач по справі ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, зокрема:

- господарським судом всупереч ст.4-2 ГПК України був порушений принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки судом були прийняті тільки доводи та аргументи відповідача щодо зменшення розміру неустойки;

- крім того, господарським судом необґрунтовано самостійно визначено розмір пені в оскаржуваному рішенні, оскільки її розмір встановлений сторонами у п.7.2 договору, а також не досліджена винятковість цього випадку для зменшення розміру неустойки;

- також господарським судом, крім норм національного права, було порушене право позивача на справедливий суд, передбачене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки рішеннями ЄСПЛ встановлено, що саме лише посилання судом на норму права не може вважатися належною мотивацією рішення або висновку, а також є протиправним ігнорування доречних аргументів сторони у справі;

- також скаржник зазначає, що господарським судом, при застосуванні до спірних відносин ст.233 Господарського кодексу України, не було об`єктивно з`ясовано трьох складових, передбачених цією нормою, а саме, не взято до уваги майновий стан позивача та специфіку його діяльності.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти її задоволення заперечує, посилається на відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи, зазначає, що господарським судом правомірно застосовано до спірних відносин ст.233 Господарського кодексу України, ст.83 ГПК України, позивачу було надано можливість подати додаткові пояснення та докази з приводу заявленого відповідачем клопотання; судом першої інстанції заслухано пояснення обох сторін, досліджено всі докази у справі, зокрема, враховано ступінь виконання зобов`язань і дії відповідача по зменшенню заборгованості. Також відповідач зауважує, що позивачем наданий звіт про свій фінансовий стан, але матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження розміру понесених позивачем збитків саме внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань з оплати, а посилання на загальний збиток компанії є безпідставним. Крім того, всі кошти, які надходять від споживачів за теплову енергію, акумулюються на спеціальних рахунках, відрахування з яких на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» протягом січня-червня 2014 року здійснювалось у розмірі 100%, а протягом жовтня 2014 року вересня 2015 року у розмірі 70%, тобто, умислу або вини відповідача в неналежному виконанні зобов`язання не має, а коштів, що залишаються підприємству відповідача не вистачає на розрахунки за енергоносії, тому КП «Жовтоводськтепломережа» з 21.04.2015р. було відключене від енергопостачання, що підтверджується довідкою П`ятихатського районного відділу енергозбуту ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», яка наявна в матеріалах справи. Відповідач також посилається на те, що підприємство опинилось в складному фінансовому становищі, в тому числі, в зв`язку з несвоєчасністю встановлення економічно обґрунтованих тарифів та несвоєчасного відшкодування різниці тарифів, з приводу чого комітет Верховної Ради України з питань будівництва, містобудування і житлово-комунального господарства звернувся до прем`єр-міністра, що також підтверджується матеріалами справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду Дніпропетровської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.01.2014р. між ПАТ «Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» м.Київ («продавець» за договором, позивач по справі, скаржник) та Комунальним підприємством «Жовтоводськтепломережа» м.Жовті Води (покупець за договором, відповідач по справі) був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 835/14-БО-3, відповідно до предмету якого продавець зобовязався передати у власність «покупця» у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору; як зазначено в договорі, газ, що продається за цим договором, використовується «покупцем» виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п.п.1.1-1.2 р.1 договору (а.с.14-19)).

Пунктом 2.1 розділу 2 договору сторони погодили, що «продавець» передає «покупцеві» з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 1680 тисяч куб. м., в тому числі по місяцях кварталів: у січні 380 тис.м3, у лютому 360 тис.м3, у березні 380 тис.м3, у квітні 80 тис.м3, у травні - 0 тис.м3, у червні - 0 тис.м3, у липні - 0 тис.м3, у серпні 0 тис.м3, у вересні - 0 тис.м3, у жовтні 60 тис.м3, у листопаді 60 тис.м3, у грудні 360 тис.м3.

Пунктами 3.1, 3.3, 3.4 розділу 3 договору сторони узгодили, що «продавець» передає «покупцю» газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі «покупця»; право власності на газ переходить від «продавця» до «покупця» в пунктах приймання-передачі; після переходу права власності на газ «покупець» несе всі ризики і приймає всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ. Приймання-передача газу, переданого «продавцем» «покупцеві» у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу; обсяг споживання газу «покупцем» у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу «покупця». Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, «покупець» зобов`язується надати «продавцеві» підписані та скріплені печатками «покупця» та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість; «продавець» не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути «покупцеві» та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту; акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.2 розділу 5 договору сторони визначили, що ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 2448,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того, збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%, податок на додану вартість за ставкою 20%; крім того тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 287,00 грн., ПДВ (20%) 57,40 грн., всього з ПДВ 344,40 грн.; до сплати за 1000 куб.м. природного газу 2783,96 грн., крім того ПДВ 20% - 556,79 грн., всього з ПДВ 3340,75 грн.

Пунктами 6.1, 6.2 розділу 6 договору сторони передбачили, що оплата за газ здійснюється «покупцем» виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу; при невиконанні «покупцем» вимог, передбачених у п.6.1 цього договору, «продавець» має право обмежити передачу газу «покупцеві» або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий газ по цьому договору.

Пунктами 7.1, 7.2 розділу 7 договору сторонами передбачена відповідальність за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань, у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором; у разі невиконання «покупцем» умов п.6.1 цього договору «продавець» має право не здійснювати поставку газу «покупцю» або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів за умови їх оплати та наявності технічної можливості; у разі невиконання «покупцем» п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити «продавцю», крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.3 р.9 договору сторони визначили 5-річний строк, в межах якого вони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав, в тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань.

Розділом 11 сторони узгодили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

29.04.2014р., 27.05.2014р., 13.06.2014р., 16.09.2014р., 12.11.2014р., 09.12.2014р. сторонами були підписані додаткові угоди №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6 (відповідно), за якими неодноразово змінювалась ціна природного газу (а.с.20-25).

Докази визнання недійсним, розірвання, внесення будь-яких інших змін в встановленому законом порядку до договору № 835/14-БО-3 від 31.01.2014р. відсутні в матеріалах справи, не надавались скаржником в ході розгляду справи в судах обох інстанцій відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

На виконання умов договору № 835/14-БО-3 позивачем була здійснена поставка природного газу в кількості 1520,106 тис. куб.м. на загальну суму 7 051 948,58 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за період з 31.01.2014р. по 31.12.2014р. (а.с.26-31), визнається відповідачем, не спростовується жодним доказом.

Відповідач за поставлений природний газ розраховувався частково в сумі 6 744 011,50 грн., тобто, несплаченою залишилась сума основної заборгованості в розмірі 307 937,08 грн. Зазначене підтверджується випискою позивача по операціями за цим договором, довідкою бухгалтерії позивача (а.с.32-33), контррозрахунком відповідача (а.с.64-65), визнається представником відповідача в судовому засіданні, не спростовано жодним доказом в розумінні ст.ст.32, 36 ГПК України при розгляді справи в судах обох інстанцій.

27.10.2015р. відповідачем подано до господарського суду Дніпропетровської області відзив на позов, в якому визнав наявність боргу на суму 1 749 266,98 грн., зазначивши про здійснення неправильного розрахунку суми заборгованості позивачем, надавши при цьому свій контр розрахунок (а.с.60-65).

Також 27.10.2015р. відповідачем до господарського суду Дніпропетровської області подано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій за спірним договором на 80%, обґрунтовуючи своє клопотання тим, що він є комунальним підприємством, ним було вжито всіх заходів для погашення заборгованості і залишок боргу становить 307 937,08 грн., а позивачем до стягнення заявлено 523 348,90 грн. пені, що, на думку відповідача, штрафні санкції є надмірно великими порівняно зі збитками кредитора, тому в цьому випадку суду слід застосувати ст.83 ГПК України та ст.233 Господарського кодексу України (а.с.77-79).

Згідно з частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України встановлено обовязок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України регламентовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 т.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наявність заборгованості, яку визнано відповідачем, господарським судом правомірно задоволено позов та стягнено з відповідача 307 937,08 грн. основного боргу.

Також господарським судом здійснено правильний перерахунок нарахованих позивачем 3 % річних за період з 15.02.2014р. по 19.08.2015р. та задоволено їх в сумі 52 489,68 грн. (із заявлених 52 810,34 грн.) та інфляційних нарахувань, які задоволені в сумі 868 666,71 грн. (із нарахованих позивачем 959 849,66 грн.) за період з лютого 2014 року по липень 2015 року, оскільки позивачем не вірно взято період нарахування та не включені до розрахунку інфляційних втрат місяці, в яких була дефляція.

В зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобовязання, позивачем було нараховано пеню за період з 15.02.2014р. по 19.08.2015р. в сумі 523 348,90 грн. В зв`язку з перерахунком господарським судом суми неустойки, обґрунтованою визнана сума пені в розмірі 520 173,51 грн.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Статтею 83 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Враховуючи доводи відповідача, надані докази (баланс, рішення), вищезазначені норми права, право господарського суду на зменшення розміру неустойки, передбачене ст.83 ГПК України, господарським судом обґрунтовано задоволено клопотання відповідача частково та зменшено розмір пені на 50% з присудженням до стягнення 260 086,76 грн. При цьому судами обох інстанцій береться до уваги безпосередньо предмет договору № 835/14-БО-3 та те, що постачання природного газу здійснювалось для створення теплової енергії бюджетним установам та організаціям, приймаються доводи відповідача про те, що основною категорією споживачів є населення, яке має значну заборгованість перед підприємством, те, що відповідачем практично погашена заборгованість за договором поставки газу, а заявлена до стягнення сума неустойки майже вдвічі перевищує суму основної заборгованості.

Щодо доводів позивача про недотримання господарським судом ст.4-2 ГПК України, неврахування особливостей діяльності позивача, порушення ст.233 Господарського кодексу України, то вони не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки спростовані матеріалами справи, тому що відповідно до ст..233 Господарського кодексу України судом досліджена: ступінь виконання зобов`язань залишок боргу в сумі 307 937, 08 грн. (порівняно із сумою поставки 7 051 948,58 грн.); майновий стан сторін а саме те, що відповідач є комунальним підприємством із значною дебіторською заборгованістю; не лише майнові, а інші інтереси сторін в даному випадку відповідач є єдиним постачальником теплової енергії міста Жовті Води та має надійно і безперервно виробляти теплову енергію, забезпечуючи нею населення міста, фінансовий фактор, як-то стягнення неустойки в повному обсязі, ставить виконання вищевказаного зобов`язання під сумнів.

За цих обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні господарського суду від 10.11.2015р. відповідають вимогам закону, матеріалам, обставинам справи, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не можуть бути підставами скасування або зміни постановленого судового рішення, правові підстави задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ч. 3-5 ст.49, ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.11.2015 року у справі № 904/8879/15 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ залишити без задоволення.

Матеріали справи повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 23.12.2015р.

Головуючий суддя О.М. Виноградник

Суддя О.В. Джихур

Суддя Г.К. Дмитренко