ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2015 Справа № 917/2237/15

За позовною заявою ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ-53, вул. Кудрявська, 26/28) в особі філії - Газопромислового управління "Полтавагазвидобування", 36008, м. Полтава, вул. Фрунзе, 173

До відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", 36020, м. Полтава, вул. Козака, 2-а

Про стягнення 5 710,57 грн., в т. ч. 5 404,93 грн. - пеня та 305,64 грн. - 3 % річних за порушення розрахунків за період з 21.05.2015 року по 26.10.2015 року за отримані послуги з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами за умовами договору № 2014-П від 01.01.2014 р. зі змінами і доповненнями (в редакції заяви про зміну предмету позову № Юр-10429 від 12.11.2015 року (вх. № 16545 від 13.11.2015 року)

Суддя Бунякіна Г.І.

Представники

від позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3 (див. протокол судового засідання);

від відповідачів: ОСОБА_4 (див. протокол судового засідання);

Рішення виноситься після перерви, оголошеної в судовому засіданні 17.11.2015 р. в порядку ст. 77 ГПК України з огляду на необхідність поповнення матеріалів справи додатковими документальними доказами.

Суть спору: розглядається позовна заява ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії - Газопромислового управління "Полтавагазвидобування" про стягнення з ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" 5 710,57 грн., в т. ч. 5 404,93 грн. - пеня та 305,64 грн. - 3 % річних за період з 21.05.2015 року по 26.10.2015 року за порушення розрахунків за отримані послуги з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами за умовами договору № 2014-П від 01.01.2014 р. зі змінами і доповненнями (в редакції заяви про зміну предмету позову № Юр-10429 від 12.11.2015 року (вх. № 16545 від 13.11.2015 року).

Позивач надав суду заяву № Юр-10429 від 12.11.2015 року (вх. № 16545 від 13.11.2015 року) про зміну предмету позову, у якому повідомив, що 26.10.2015 року (після порушення провадження у даній справі) відповідачем сплачено основну заборгованість у розмірі 38 906,05 грн. З огляду на вказане, з посиланням на приписи статті 22 Господарського процесуального кодексу України останній просить суд стягнути з відповідача 5 404,93 грн. пені, 305,69 грн. - 3 % річних за період з 21.05.2015 року по 26.10.2015 року та сплачену суму судового збору.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Суд приймає заяву до розгляду в даному провадженні як таку, що не суперечить чинному процесуальному законодавству України. Спір розглядається в межах предмету позову в редакції прийнятого судом вищевказаної заяви з урахуванням п. 3.10, п. 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Крім цього, позивач надав пояснення по справі № Юр-10861 від 24.11.2015 року (вх. № 17075 від 24.11.2015 року) стосовно стягнення пені та 3 % річних.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд припинити проваджену справі в частині стягнення основного боргу з огляду на сплату та відмовити в частині стягнення штрафних санкцій. На підтвердження сплати боргу залучив оригінал платіжного доручення № 844893 від 26.10.2015 року.

Останній також надав суду заяву № 14/5403 від 23.11.2015 року (вх. № 17116 від 24.11.2015 року) про зменшення розміру стягуваної пені на девяносто відсотків в порядку п. 3 ст. 83 ГПК України

Дана заява судом задовольняється за мотивуванням, викладеним нижче.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази, суд,

встановив:

01.01.2014 р. між ОСОБА_1 акціонерним товариством "Укргазвидобування" в особі філії - Газопромислового управління "Полтавагазвидобування" (газотранспортне підприємство) та ОСОБА_1 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (замовник) укладено Договір на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами № 2014-П (далі - договір, а. с. 8-15), за умовами якого газотранспортне підприємство зобовязувалося надати замовнику послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу замовника до пунктів призначення газорозподільних станцій для задоволення потреб промислових (ком побутових) споживачів, а замовник зобовязувався внести плату за надані послуги з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченими умовами договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до пункту 7.3 договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Сторони визначили, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 року - до повного виконання зобовязань сторін (п. 11.1 договору).

30.06.2015 р. сторонами підписано Додаткову угодою № 5, пунктом 1 якої даний договір розірвано з 1 липня 2015 р. В частині проведення розрахунків договір діє до повного виконання зобов'язань.

Факт надання позивачем відповідачу послуг на загальну суму 143 800,66 грн. підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами наданих послуг з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами № 14/01п від 31.01.2015 року, № 14/02п від 28.02.2015 року, № 14/03п від 31.03.2015 року, № 14/04п від 30.04.2015 року, № 14/05п від 31.05.2015 року, № 14/06п від 30.06.2015 року та рахунками - фактури № 1288-01 від 31.01.2015 року, № 1406-02 від 28.02.2015 року, № 1451-03 від 31.03.2015 року, № 1664-04 від 30.04.2015 року, № 1822-05 від 31.05.2015 року, № 1848-06 від 30.06.2015 року (належним чином засвідчені копії залучено до матеріалів справи, а. с. 26-37).

Відповідач в порушення умов договору за отримані послуги розрахувався не в повному обсязі, залишок заборгованості склав 38 906,05 грн.

Після порушення провадження у справі вказана заборгованість відповідачем сплачена, що підтверджується платіжним дорученням № 844893 від 26.10.2015 року.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 5 710,57 грн., в т. ч. 5 404,93 грн. - пеня та 305,64 грн. - 3 % річних за період з 21.05.2015 року по 26.10.2015 року за порушення розрахунків за отримані послуги з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами за умовами договору № 2014-П від 01.01.2014 р. зі змінами і доповненнями (в редакції заяви про зміну предмету позову № Юр-10429 від 12.11.2015 року (вх. № 16545 від 13.11.2015 року).

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

(1) Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення зобов'язання може бути обумовлено не будь-яким, а лише належним його виконанням. Під належним виконанням зобов'язання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов'язання. Якщо учасники зобов'язання порушують хоча б одну з умов його належного виконання, зобов'язання не припиняється, а змінюється, оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обов'язків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобов'язання в натурі.

З огляду на погашення відповідачем основної заборгованості, зобов'язання щодо оплати наданих послуг з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами є таким, що припинено виконанням, проведеним належним чином 26.10.2015 року (відповідно до приписів статті 599 ЦК України).

(2) Статтею 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

З огляду на те, що відповідач невчасно виконав своє грошове зобов'язання, позивачем нараховано штрафні санкції з моменту прострочення оплати наданих послуг (21.05.2015 року настав час сплати) до дати фактичного виконання зобовязань (26.10.2015 року).

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 7.3 Договору сторони узгодили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно статті 4 ОСОБА_5 України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку, в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 5 404,93 грн. пені за період з 21.05.2015 року по 26.10.2015 року, суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені відповідає вимогам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга: ОСОБА_5 9.1.3" та додано до матеріалів справи).

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми у розмірі 305,64 грн. за період з 21.05.2015 року по 26.10.2015 року, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга: ОСОБА_5 9.1.3" та додано до матеріалів справи).

(3) Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України приймаючи рішення у справі суд має право за власною ініціативою зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги : ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Як уже зазначалося вище відповідач надав суду № 14/5403 від 23.11.2015 року (вх. № 17116 від 24.11.2015 року) про зменшення розміру стягуваної пені на девяносто відсотків в порядку п. 3 ст. 83 ГПК України

Матеріали справи та надані відповідачем пояснення свідчать про те, що ПАТ "Полтавагаз" не є газовидобувною компанією, інших джерел погашення заборгованості за спожитий природний газ, ніж її стягнення в судовому порядку зі своїх контрагентів у ПАТ "Полтавагаз" не існує.

Постановою НКРЕКП № 2018 від 13.07.2015 року "Про внесення змін до нормативів перерахування коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу, які здійснювали діяльність до 01.07.2012 року, відкритих в установах уповноважених банків, що надійшли від категорій споживачів "населення", "бюджетні установи", "промислові споживачі та інші суб'єкти господарювання", на липень 2015 року", з 13 липня 2015 року для ПАТ "Полтавагаз" затверджено "нульові" нормативи перерахування коштів для всіх категорій споживачів. Саме тому у товариства виникла кризова ситуація, пов'язана із відсутністю обігових коштів.

Після сплати споживачами заборгованість за спожитий природний газ, кошти акумулюються на поточних рахунках із спеціальним режимом використання ПАТ "Полтавагаз". Але у зв'язку з нерозподіленням коштів на власників природного газу і ліцензіатів з транспортування природного і нафтового газу магістральними та промисловими трубопроводами у товариства виникають податкові зобов'язання за відсутності податкового кредиту. За даними бухгалтерського обліку ПАТ "Полтавагаз" за 9 місяців 2015 року отримано збиток в розмірі 19 477 000,00 грн.

У клопотанні про зменшення розміру неустойки відповідач зазначає, що оплата вартості спожитого природного газу здійснюється в порядку, визначеному Постановою КМУ№ 1082 від 03.12.2008 р. "Питання удосконалення схем розрахунків за використану електроенергію та природний газ" (зі змінами та доповненнями), а саме: плата за природний газ від усіх категорій споживачів підприємства зараховується на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за використаний природний газ. Всі кошти, що надходять в рахунок оплати послуг з газопостачання населенням, бюджетними установами та іншими споживачами за затвердженим алгоритмом, у відсотковому співвідношенні спрямовується на оплату спожитого природного газу.

Враховуючи вищевикладене, ступінь виконання зобов'язання боржника (заборгованість на момент розгляду даної справи сплачена), адекватність обсягу і міри відповідальності останнього за допущене незначне прострочення грошового зобов'язання, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності, у відповідності до ст. 233 Господарського кодексу України та на підставі п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, суд прийшов до висновку щодо доцільності зменшити розмір пені до 10 % .

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких інших обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 540,50 грн. пені та 305,64 грн. трьох процентів річних підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому в цій частині підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 4 864,43 грн. задоволенню не підлягають.

У п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати, понесені позивачем при подачі позову покладаються на відповідача (враховуючи ту обставину, що основний борг відповідачем сплачено після подачі позовної заяви до суду та порушення провадження у даній справі).

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. 43, ст. 49, ст. ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (36020, м. Полтава, вул. Козака, 2-а) код ЗКПО 03351912 на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ-53, вул. Кудрявська, 26/28) в особі філії - Газопромислового управління "Полтавагазвидобування" (36008, м. Полтава, вул. Фрунзе, 173) - 540,50 грн. пені, 305,64 грн. 3 % річних та 1 218,00 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

3. В частині позовних вимог щодо стягнення 4 864,43 грн. пені у позові відмовити.

Суддя Г.І.Бунякіна