номер провадження справи 8/194/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2015 Справа № 908/5563/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТК Спутник» (69123, м.Запоріжжя, вул. Хортицьке шосе, 10-А)

до відповідача ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2 (69104, АДРЕСА_1)

про стягнення 807 грн. 48 коп. втрат від інфляції грошових коштів, 23044 грн. 60 коп. штрафу, 1545 грн. 63 коп. пені, 81 грн. 68 коп. річних процентів

Суддя І. А. Попова

Представники:

Позивача ОСОБА_3, № 1 від 02.01.2015 р.

Відповідача не з'явився

Заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 4608 грн. 92 коп. основного боргу за договором № 2314 від 22.09.2010 р., 807 грн. 48 коп. втрат від інфляції грошових коштів, 23044 грн. 60 коп. штрафу, 1545 грн. 63 коп. пені, 81 грн. 68 коп. річних процентів.

Розгляд справи, призначений на 25.11.2015 р., відкладався до 14.12.2015 р. в звязку з неявкою відповідача. Вступну та резолютивну частини рішення оголошено в судовому засіданні 14.12.2015 р.

Позивачем заявлено клопотання про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу. До вказаного клопотання позивачем додано докази своєчасного направлення заяви відповідачу. Таким чином, позивачем додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, внаслідок чого у відповідності до ст. 22 ГПК України заява задовольняється судом.

Розглядаються позовні вимоги про стягнення з відповідача 807 грн. 48 коп. втрат від інфляції грошових коштів, 23044 грн. 60 коп. штрафу, 1545 грн. 63 коп. пені, 81 грн. 68 коп. річних процентів.

Позивач підтримує вимоги з підстав, викладених у позові та заяві від 25.11.2015 р. В обґрунтування вимог зазначає, що відповідно до умов договору № 2314, укладеного з відповідачем 22.09.2010 р., позивач за видатковими накладними №Т02176 від 20.03.2015 р. та Т02219 від 24.03.2015 р. поставив відповідачу товар на загальну суму 4608 грн. 92 коп. В порушення умов договору відповідач оплатив продукцію несвоєчасно, внаслідок чого за ним склалася заборгованість в розмірі 4608 грн. 92 коп. В судовому засіданні 25.11.2015 р. позивач повідомив, що відповідач після порушення провадження по справі сплатив заявлену до стягнення суму заборгованості. За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань відповідно до п. 6.1 договору до стягнення заявлено пеню в розмірі 1545 грн. 63 коп., нараховану за період з 25.03.2015 р. по 27.10.2015 р., та штраф в розмірі 23044 грн. 60 коп. У відповідності до ст. 625 ЦК України до стягнення заявлено 807 грн. 48 коп. втрат від інфляції грошових коштів, нарахованих за період з квітня 2015 р. по вересень 2015 р., та 81 грн. 68 коп. річних процентів, нарахованих за період з 25.03.2015 р. по 27.10.2015 р.

Відповідач заявлені позовні вимоги не спростував, представник відповідача в судове засідання за викликом двічі не зявився, правом надати відзив на позов не скористався. Згідно п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України. В разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Ухвала суду від 04.11.2015 р. про порушення провадження по справі № 908/5563/15, яка направлялася на адресу відповідача, повернута органом зв'язку з посиланням «за закінченням терміну зберігання». З урахуванням обставин справи вважається належним виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу щодо вчинення судом певних процесуальних дій.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Оскільки всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду, суд дійшов висновку про можливість розгляду позовної заяви по суті в судовому засіданні 14.12.2015 року за відсутності представника відповідача.

Згідно до ст. 75 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТК Спутник» (продавець, позивач по справі) та ОСОБА_1 особа підприємець ОСОБА_2 (покупець, відповідач по справі) 22.09.2010 р. уклали договір № 2314, за умовами якого продавець зобов'язується поставити, а покупець - прийняти та оплатити товар, згідно товарних накладних та/або предявленого рахунку у порядку, строки та на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 5.2 договору покупець зобов'язаний сплатити продавцю за кожну поставлену партію товару та транспортні послуги згідно Додатку № 3. Згідно п. 1 Додатку № 3 до договору № 2314 від 22.09.2010 покупцю надається відстрочка платежу протягом 3-х банківських днів за умови безготівкового розрахунку за отриманий товар, грошові кошти повинні надійти на поточний рахунок продавця не пізніше 3-х банківських днів з моменту поставки товару, Факт поставки товару підтверджується товарною (товарно-транспортною) накладною.

Пунктом 9.1 договору визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2010 р. Договір вважається пролонгованим на тих самих умовах та на той самий період, якщо за 1 місяць до закінчення його дії жодна із сторін не направила попередження про його припинення шляхом укладення додаткової угоди. Як слідує з пояснень представника позивача, наданих у судовому засіданні, договір № 2314 від 22.09.2010 р., укладений сторонами у справі, діє до теперішнього часу.

Як свідчать вивчені матеріали, на виконання умов договору № 2314 від 22.09.2010 р. за видатковими накладними № Т02176 від 20.03.2015 та № Т002219 від 24.03.2015 р. позивач поставив відповідачу товар на суму 1397 грн. 60 коп. та на суму 3211 грн. 32 коп. (загальна сума 4608 грн. 92 коп.), який отриманий уповноваженими представниками відповідача, про що свідчать підписи уповноважених осіб на накладних.

Пунктом першим статті 193 Господарського Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в статті 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до частини другої статті 692 ЦК України покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою для виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За свідченням позивача, в порушення умов договору № 2314 відповідач здійснював оплату товару з порушенням строку, про що свідчать надані банківські виписки, а саме 1397 грн. 60 коп. сплачено 30.10.2015 р. та 3211 грн. 32 коп. сплачено 24.11.2015 р. Таким чином, відповідачем допущено порушення зобов'язань відповідно до умов договору щодо строків оплати отриманого ним товару.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу зазначеної норми законодавства вбачається, що три проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, тобто три проценти річних не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобовязань. Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Річні проценти за своєю правовою природою є складовою частиною боргу та підлягають стягненню разом із сумою основного боргу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач прострочив виконання зобов'язань по оплаті поставленого йому товару, розрахунок заявлених до стягнення річних процентів та втрат від інфляції грошових коштів перевірено, вимоги про стягнення річних процентів в сумі 81 грн. 68 коп., нарахованих за період з 25.03.2015 р. по 27.10.2015 р. та за період з 27.03.2015 р. по 27.10.2015 р. відповідно за кожною накладною, та втрат від інфляції грошових коштів в розмірі 807 грн. 48 коп., нарахованих за період з квітня 2015 р. по вересень 2015 р., суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вимоги про стягнення пені в розмірі 1545 грн. 63 коп., нарахованої за період з 25.03.2015 р. по 27.10.2015 р. та з 27.03.2015 р. 27.10.2015 р. відповідно за кожною накладною, та штрафу в розмірі 23044 грн. 60 коп., позивач обґрунтовує п. 6.1 договору №2314 від 22.09.2010 р., згідно до якого в разі несвоєчасної оплати покупець сплачує продавцю у відповідності до ст.. 231, 232 ГК України пеню в розмірі 1,5% від суми заборгованості за кожний день прострочки та штраф: в розмірі суми заборгованості при простроченні платежу до 10 календарних днів; в подвійному розмірі від суми заборгованості при простроченні платежу від 10 до 20 календарних днів; в потрійному розмірі від суми заборгованості при простроченні платежу більше 30 календарних днів; в пятикратному розмірі від суми заборгованості - при прострочені платежу більше 30 календарних днів.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 цього Кодексу розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Оскільки судом встановлено, що відповідач прострочив виконання зобов'язань по оплаті отриманого товару більше ніж на 30 календарних днів, суд знаходить представлений розрахунок штрафу в розмірі 23044 грн. 60 коп. обґрунтованим, вимоги не суперечними ст. 232 ГК України та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 232 Господарського Кодексу України нарахування неустойки припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано. Розрахунок пені позивачем виконано без врахування передбаченого ст. 232 ГК України обмеження для нарахування штрафних санкцій (пені). Перевіривши розрахунок суми заявленої до стягнення пені, суд вважає вимоги про стягнення пені такими, що підлягають задоволенню частково в сумі 1373 грн. 55 коп., нарахованої за період з 25.03.2015 п. по 25.09.2015 р. за накладною № Т02176 від 20.03.2015 р. та за період 27.03.2015 р. по 27.09.2015 р. за накладною № Т02219 від 24.03.2015.

Позовні вимоги задовольняються частково.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, ст. 193 ГК України, ст.ст. 526 ЦК України, керуючись ст.ст. 49, 75, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2 (69104, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТК Спутник» (69123, м.Запоріжжя, вул. Хортицьке шосе, 10-А, ) 807 (вісімсот сім) грн. 48 коп. втрат від інфляції грошових коштів, 81 (вісімдесят одна) грн. 68 коп. річних процентів, 1373 (одна тисяча триста сімдесят три) грн. 55 коп. пені, 23044 (двадцять три тисячі сорок чотири) грн. 60 коп. штрафу, 1209 (одна тисяча двісті девять) грн. 77 коп. судового збору. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 21 грудня 2015 року.

Суддя І.А. Попова