номер провадження справи 18/154/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2015 справа № 908/5577/15

за позовом КОНЦЕРНУ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ (69091, м. Запоріжжя, бульвар Гвардійський, 137; фактична адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2-А)

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (юридична адреса: 69041, АДРЕСА_1; фактична адреса: 69000, місто Запоріжжя, вул. Вишневського, буд. 2)

про стягнення 2684,67 грн.

Суддя Носівець В.В.

Представники:

позивача: в судовому засіданні 02.12.2015 р. ОСОБА_2, довіреність № 30/20-19 від 05.01.2015 р., паспорт серії СЮ №225277 від 05.08.2011 р.; 17.12.2015 р. не зявився;

відповідача: ОСОБА_1В, свідоцтво серія В03№ 760267 від 02.10.1995 р., паспорт серія СА № 196581 від 20.06.1996 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 03.11.2015 р. звернувся КОНЦЕРН МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 2684,67 грн., які складаються з: 1524,83 грн. заборгованості за поставлену теплову енергію за період з грудня 2013 р. по травень 2014 р., жовтень 2014 р., листопад 2014 р., на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №101633 від 01.05.2013 р., 36,03 грн. пені, 77,08 грн. 3% річних та 1046,73 грн. інфляційних втрат. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на приписи ст.ст. 1, 2, 193, 232, 276 Господарського кодексу України та ст.ст. 11, 15, 16, 258, 509, 526, 530, 625, 629 Цивільного кодексу України, Правила користування тепловою енергією, затверджені постановою КМУ від 03.10.2007 р. № 1198, Закон України Про теплопостачання № 2633-ІV від 02.06.2005 р.

Ухвалою суду від 04.11.2015 р. порушено провадження у справі № 908/5577/15, справі присвоєно номер провадження 18/154/15, судове засідання призначене на 02.12.2015 р.; в судовому засіданні оголошувалась перерва до 17.12.2015 р.; розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, за наявними у справі документальними доказами та закінчений в судовому засіданні 17.12.2015 р. оголошенням вступної та резолютивної частин рішення.

Представник позивача у судове засідання 17.12.2015 р. не зявився, причини неявки суду не повідомив; у судовому засіданні 02.12.2015 р. підтримав позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві. Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо своєчасності оплати відпущеної теплової енергії в рамках договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 101633 від 01.05.2013 р. У звязку з невчасним виконанням грошового зобовязання, враховуючи умови договору та норми чинного законодавства, відповідачу нараховані пеня, інфляційні втрати та три відсотки річних.

Відповідач заперечив проти позову, виклавши свою правову позицію у відзиві від 02.12.2015 р. Зазначив, що погашення заборгованості перед позивачем можливо при умові, якщо позивач розрахується з відповідачем згідно рахунку № КР-000021 від 24.04.2013р. у сумі 610,00 грн. Відповідач вважає, що розрахунок теплової потужності на опалення повинен виконувати концерн Міські теплові мережі; а для підписання з позивачем договору на постачання теплової енергії відповідач був змушений замовити розрахунок теплової потужності на опалення у ФОП ОСОБА_3 Відповідачем надано контррозрахунок, згідно якого заборгованість відповідача перед концерном Міські теплові мережі за період з грудня 2013 р. по листопад 2014 р. складає 894,48 грн. (2004,48 грн. заборгованість, нарахована позивачем; 500,00 грн. оплата відповідача згідно платіжного доручення від 06.10.2014 р. № 203, 610,00 грн. заборгованість позивача перед відповідачем згідно рахунку № КР-000021 від 24.04.2013 р., компенсація витрат за розрахунок теплової потужності на опалення). Також відповідач зазначив, що ним здійснені платежі згідно платіжних доручень № 274 від 15.06.2015 р. у сумі 100,00 грн., № 316 від 15.06.2015 р. у сумі 200,00 грн., № 321 від 09.11.2015 р. у сумі 200,00 грн., однак ці платежі повернуті банком отримувача. Також відповідач просив визнати договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 101633 від 01.05.2013 р. недійсним на підставі того, що концерн Міські теплові мережі не сплатив ФОП ОСОБА_1 за розрахунок теплової потужності системи опалення та гарячого водопостачання нежилого приміщення по вул. Вишневського, 2 та порушує право власності на цей розрахунок; визнати рахунки за теплову енергію від позивача безпідставними; пропонував розрахуватися з позивачем при умові, якщо позивач розрахується з відповідачем згідно рахунку № КР-000021 від 24.04.2013р. у сумі 610,00 грн.

Також відповідач наголосив, що не передавав позивачу примірник розрахунку теплової потужності системи опалення та гарячого водопостачання нежилого приміщення по вул. Вишневського, 2. Представник позивача у судовому засіданні 02.12.2015 р. пояснив, що розрахунок отриманий Концерном Міські теплові мережі від балансоутримувача орендованого приміщення.

Вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

КОНЦЕРН МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ в особі директора Філії КОНЦЕРНУ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ Ленінського району (надалі позивач, енергопостачальна організація) та приватний підприємець ОСОБА_1 (надалі відповідач, споживач) 01.05.2013 р. уклали договір № 101633 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді з додатками (надалі договір).

Відповідно до п. 1.1. договору теплопостачальна організація бере на себе зобовязання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач зобовязується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до договору, що є його невідємними частинами.

Пунктом 6.2 договору сторони узгодили, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Згідно з п. 6.3 договору підставою для розрахунків споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі.

Пунктом 6.4 договору встановлено, що споживач зобовязаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату.

На виконання умов договору позивач у період з грудня 2013 р. по травень 2014 р., у жовтні 2014 р. та листопаді 2014 р. відпустив відповідачу теплову енергію до приміщення, яке розташоване за адресою: місто Запоріжжя, вул. Вишневського, буд. 2, на загальну суму 2004,48 грн., про що свідчать акти приймання-передачі теплової енергії за вказаний період (арк.с. 34-41).

Пунктом 6.7 договору встановлено, що споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від теплопостачальної організації за адресою: вулиця Щаслива, буд. 2а, документи за розрахунковий період: рахунок-фактуру; акт приймання-передачі теплової енергії; податкову накладну (платникам ПДВ).

Згідно з п. 6.7.1 договору, отриманий ОСОБА_2 приймання-передачі теплової енергії споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу теплопостачальної організації на протязі пяти днів з дати отримання.

Відповідно до п. 6.7.2 договору у разі неотримання теплопостачальною організацією підписаного акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні у термін, встановлений п. 6.7.1. договору, акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період. В разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в ОСОБА_2, споживач зобовязаний надати теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного ОСОБА_2 з додаванням відповідних документів та погодити з теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений пунктом 6.7.1 договору строк.

Відповідач для отримання документів, передбачених п. 6.3 договору, до позивача не зявлявся, у звязку з чим вони направлялися засобами поштового звязку, про що свідчать поштові реєстри (арк.с. 42-49). Таким чином, ОСОБА_2 приймання-передачі теплової енергії за період з грудня 2013 р. по травень 2014 р., за жовтень 2014 р., за листопад 2014 р. є погодженим та, у відповідності до п. 6.3 договору, є підставою для проведення остаточних розрахунків.

Відповідач свої зобовязання за договором виконав частково, сплативши 479,65 грн., внаслідок чого заборгованість склала 1524,83 грн.

Неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 101633 від 01.05.2013 р. стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 1524,83 грн. підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічний припис містить ст. 526 ЦК України.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. (ст. 714 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобовязання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обовязок щодо оплати отриманої теплової енергії на суму 1524,83 грн., у встановлений договором строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.

Отже, вимога позивача про стягнення із відповідача 1524,83 грн. основного боргу обґрунтована та задовольняється судом.

За порушення відповідачем строків оплати отриманої теплової енергії за жовтень 2014 р. та листопад 2014 р. позивач, враховуючи положення п. 7.2.11. договору, просив стягнути суму пені у розмірі 36,03 грн. за період прострочення з 20.11.2014 р. по 19.06.2015 р.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Приписами п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно з положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Умовами п. 7.2.11. договору встановлено, що в разі несплати або несвоєчасної оплати споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у п. 6.4 договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

Наданий позивачем розрахунок суми пені є невірним, у звязку з допущенням позивачем арифметичної помилки. Перерахувавши заявлену до стягнення суму пені за вказаний позивачем період, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 35,84 грн. за загальний період з 20.11.2014 р. по 19.06.2015 р., в частині стягнення 0,19 грн. пені суд відмовляє в задоволенні позову.

За порушення виконання відповідачем грошового зобовязання позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 77,08 грн. за період з 20.01.2014 р. по 01.10.2015 р., а також 1046,73 грн. інфляційних втрат за період з лютого 2014 р. по серпень 2015 р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати повязані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат суд визнав виконаними невірно, оскільки позивачем використано невірний метод розрахунку інфляційних втрат і 3% річних та допущені арифметичні помилки при округлені. Перерахувавши належну до стягнення суму 3% річних та інфляційних втрат за заявлений період, враховуючи лист Верховного Суду України Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997 р. № 62-97р, суд дійшов висновку, що 3% річних за період з 20.01.2014 р. по 01.10.2015 р. та інфляційні втрати за період з лютого 2014 р. по серпень 2015 р. складають більшу суму.

Оскільки заявлена до стягнення сума інфляційних втрат та 3% річних є меншою, ніж перераховано судом, вимога позивача щодо стягнення 1046,73 грн. інфляційних втрат та 77,08 грн. 3% річних підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів оплати наявної заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідач суду не надав, доказів, які б спростували повністю або частково позицію позивача також суду не надано.

Щодо заперечень відповідача, суд зазначає, що матеріали справи містять докази виконання позивачем договірних зобовязань, відповідач же заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії, на адресу позивача не надавав, тобто рахунки позивача за теплову енергію не є безпідставними.

Зауваження щодо повернення платежів банком відправника (відповідача) та їх підстав і причин не є предметом дослідження у даному спорі, оскільки стосуються правовідносин розрахунково-касового обслуговування клієнта банку, тобто відповідача.

Аргументи щодо визнання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 101633 від 01.05.2013 р. недійсним на підставі того, що концерн Міські теплові мережі не сплатив ФОП ОСОБА_1 за розрахунок теплової потужності системи опалення та гарячого водопостачання нежилого приміщення по вулиці Вишневського, 2 та порушує право власності на цей розрахунок, не стосуються предмету спору у даній справі про стягнення заборгованості за відпущену теплову енергію, штрафних та компенсаційних санкцій. Наведені аргументи є підставою для звернення до суду із відповідним самостійним позовом.

Стосовно пропозиції відповідача розрахуватися з позивачем при умові, якщо позивач розрахується з відповідачем згідно рахунку № КР-000021 від 24.04.2013 р. у сумі 610,00 грн. суд зазначає, що відповідачем не доведено обовязку позивача компенсувати вартість розрахунку теплової потужності системи опалення та гарячого водопостачання, оскільки цей розрахунок був здійснений відповідачем з метою подальшого його використання для укладення з позивачем договору купівлі-продажу теплової енергії у гарячій воді № 101633 від 01.05.2013 р., внаслідок відсутності приладу обліку теплової енергії в приміщенні.

Отже, наведені відповідачем у відзиві заперечення судом відхилені, з огляду на їх хибність та спростування наведеним вище.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69041, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь КОНЦЕРНУ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ в особі Філії КОНЦЕРНУ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ Ленінського району (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бульвар Гвардійський, 137; фактична адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива. 2-А; ідентифікаційний код 32121458, поточний рахунок зі спеціальним режимом використання №2813 у Філії Запорізьке обласне управління ПАТ Державний ощадний банк України, МФО 313957) 1524,83 грн. (одну тисячу пятсот двадцять чотири грн. 83 коп.) основного боргу. Видати наказ.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69041, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь КОНЦЕРНУ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ в особі Філії КОНЦЕРНУ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ Ленінського району (юридична адреса; 69091, м. Запоріжжя, бульвар Гвардійський, 137; фактична адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива. 2-А; ідентифікаційний код 32121458, п/р № 1951 у Філії Запорізьке обласне управління ПАТ Державний ощадний банк України, МФО 313957) 35,84 грн. (тридцять пять грн. 84 коп.) пені, 77,08 грн. (сімдесят сім грн. 08 коп.) 3% річних, 1046,73 грн. (одну тисячу сорок шість грн. 73 коп.) інфляційних втрат, 1217,91 грн. (одну тисячу двісті сімнадцять грн. 91 коп.) судового збору. Видати наказ.

4. В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 24 грудня 2015 р.

Суддя В.В. Носівець