ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2015 р. Справа № 911/847/15

За позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Чубинецький Колос»

про стягнення 3 337 712,00 грн.

Суддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_3 (дов. № 205 від 08.02.2015);

ОСОБА_4 (дог. № 59016 від 11.11.2015);

від відповідача ОСОБА_5,(дов. б/н від 06.07.2015).

Обставини справи:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Чубинецький Колос» (далі - відповідач) про стягнення 3 337 712,00 грн вартості частки майна товариства.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок виходу позивача, якому належало 34% у статутному капіталі відповідача, зі складу учасників відповідача, останній зобов'язаний був сплатити позивачу вартість частини майна товариства, пропорційну частці позивача у статутному капіталі, у сумі 3 371 712,00 грн., проте сплатив лише 34 000,00 грн, у зв'язку з чим вартість невиплаченої позивачу частини майна товариства складає 3 337 712,00 грн, які позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням господарського суду Київської області від 27.04.2015 у справі №911/847/15 (суддя Скутельник П.Ф.) позов задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Чубинецький Колос", на користь ОСОБА_1, вартість частки майна товариства з обмеженою відповідальністю "Чубинецький Колос" у сумі 3 337 712,00 грн. та судовий збір у сумі 66 754,24 грн, повернуто з Державного бюджету України ОСОБА_1 надмірно сплачений судовий збір у сумі 0,01 грн., що перерахований на підставі квитанції від 02.03.2015 року №ПН474792.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2015 рішення господарського суду Київської області від 27.04.2015 у справі №911/847/15 залишено без змін.

25.06.2015 господарським судом Київської області на виконання рішення господарського суду Київської області від 25.06.2015 у справі № 911/847/15 видано наказ.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.10.2015 рішення господарського суду Київської області від 27.04.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2015 у справі № 911/847/15 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Київської області.

22.10.2015 господарським судом Київської області одержано матеріали справи № 911/847/15 разом із супровідним листом Вищого господарського суду України № 911/847/15/334/2015 від 12.10.2015.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2015 справу № 911/847/15 передано до розгляду судді Горбасенку П.В.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.10.2015 справу прийнято до свого провадження, розгляд справи призначено на 11.12.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.12.2015 на підставі ст. 69 Господарського процесуального кодексу України продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 18.12.2015.

18.12.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про забезпечення позову від 18.12.2015 (№ 165/15 від 18.12.2015), згідно якої останній просив суд на підставі ст.ст. 66, 67 Господарського процесуального кодексу України вжити заходів до забезпечення позову та накласти арешт на грошові кошти в межах суми позовних вимог 3 337 712 грн, які знаходяться на рахунках ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Чубинецький Колос», відкритих в банківських установах, яка прийнята судом.

У судовому засіданні 18.12.2015 оголошено перерву до 24.12.2015.

Згідно ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГПК України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову № 16 від 26.12.2011 передбачено, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК). Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

У судовому засіданні 24.12.2015 суд, розглянувши заяву позивача про накладення арешту на грошові кошти в межах суми позовних вимог 3 337 712 грн, які знаходяться на рахунках ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Чубинецький Колос», відкритих в банківських установах, вирішив відмовити у її задоволенні, оскільки заявником не доведено суду наявності підстав для застосування таких заходів до забезпечення позову.

У судовому засіданні 24.12.2015 представники позивача повністю підтримали позовні вимоги, представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Чубинецький Колос" зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців 12.05.2006 року згідно з рішенням загальних зборів засновників, про що свідчить запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за № 1 000355.

Судом встановлено, що згідно п.п. 2.1., 2.3. статуту ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Чубинецький колос", затвердженого протоколом загальних зборів учасників від 10.11.2010 року № 2 та зареєстрованого державним реєстратором Сквирської районної державної адміністрації від 24.11.2010 року за №7000355, засновниками (учасниками) товариства були:

- ОСОБА_1, частка якого у статутному капіталі складала 34 000,00 грн, що становило 34 % у статутному капіталі товариства;

- ОСОБА_6, частка якого у статутному капіталі складала 33 000,00 грн, що становило 33 % у статутному капіталі товариства;

- ОСОБА_7, частка якого у статутному капіталі складала 33 000,00 грн, що становило 33% у статутному капіталі товариства.

02.03.2012 ОСОБА_1 звернувся до загальних зборів ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Чубинецький Колос» із заявою (а.с. 24), у якій просив товариство вивести його зі складу учасників ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Чубинецький колос» за власним бажанням; виплатити частку з товариства грошовими коштами в термін, визначений законодавством України. Справжність підпису ОСОБА_1 на вказаній заяві засвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_8 та зареєстровано заяву в реєстрі за № 573.

Згідно рішення зборів учасників ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Чубинецький колос», оформленого протоколом зборів учасників ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Чубинецький колос» № 4 від 02.03.2012 ухвалено: виключити ОСОБА_1 як учасника товариства з обмеженою відповідальністю "ЧУБИНЕЦЬКИЙ КОЛОС" у зв'язку з виходом зі складу учасників товариства на підставі поданої заяви.

Як встановлено судом, 02.03.2012 року позивачу відповідачем сплачено грошові кошти у сумі 34 000,00 грн. в рахунок виплати вартості частки в статутному фонді, що підтверджується видатковим касовим ордером № 30 від 02.03.2012 року (а.с. 27).

Позивач у позовній заяві зазначає, що вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, яка визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства, а саме: у розмірі 3 337 712 грн, виходячи з розрахунку 9 916 800 грн х 34 % - 34 000 грн (кошти сплачені товариством).

Предметом позову є вимога про стягнення з відповідача на користь позивача вартості належної йому частки майна товариства в сумі 3 337 712 грн.

Відповідно до ст. 11112 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи. Постанова касаційної інстанції не може містити вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Суд касаційної інстанції у постанові Вищого господарського суду України від 07.10.2015 у справі № 911/847/15 вказав місцевому господарському суду, що під час нового розгляду справи необхідно врахувати те, що при визначенні вартості частини майна відповідача, яка підлягала виплаті позивачу пропорційно його частці в статутному капіталі товариства (34 %) розрахунок належної учаснику частини прибутку здійснюється на дату подання учасником заяви про вихід з товариства і визначається на підставі балансу товариства, складеного на дату виходу (виключення) учасника, а розрахунок належної учаснику частини прибутку здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства.

Статтею 54 Закону України «Про господарські товариства» визначено, що при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в п. 30 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" № 13 від 24.10.2008 при визначенні порядку і способу обчислення вартості частини майна товариства та частини прибутку, яку має право отримати учасник при виході (виключенні) з ТОВ (ТДВ), а також порядку і строків їх виплати господарські суди мають застосовувати відповідні положення установчих документів товариства.

У випадку неврегульованості в установчих документах вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, що визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). Розрахунок належної учаснику частини прибутку здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства.

Дана правова позиція також висвітлена в п. 3.5 рекомендацій Президії Вищого господарського суду України від 28.12.2007 № 04-5/14 "Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин", у "Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1.ч. 1ст. 11116 ГПК України, за ІІ півріччя 2014 р.", в постанові Верховного Суду України від 18.11.2014 у справі № 3-182гс14.

Таким чином, вартість майна та розмір частини прибутку товариства, належні до виплати учаснику, який виходить, повинні обчислюватись на дату волевиявлення учасника вийти з товариства, тобто на дату подання учасником заяви про вихід з товариства і визначається на підставі балансу товариства, складеного на дату виходу (виключення) учасника, а виплати провадяться вже після затвердження звіту за рік, в якому учасник вийшов з товариства.

Відповідно до п. 3 розділу І Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затверджене Наказом Міністерства фінансів України 07.02.2013 № 73 (далі - Національне положення), баланс (звіт про фінансовий стан) - звіт про фінансовий стан підприємства, який відображає на певну дату його активи, зобов'язання і власний капітал; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансовий стан, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

У балансі відображаються активи, зобов'язання та власний капітал підприємства. У випадках, передбачених нормативно-правовими актами, складається окремий баланс. Для складання окремого балансу дані первинних документів про господарські операції філій, представництв, відділень та інших відокремлених підрозділів, виділених підприємством на окремий баланс, а також про господарські операції, які відповідно до законодавства підлягають відображенню в окремому балансі, заносяться до окремих (відкритих для цього відокремленого підрозділу або для відображення господарських операцій з певної діяльності підприємства) регістрів бухгалтерського обліку. За даними окремих регістрів бухгалтерського обліку складаються окремий баланс і відповідні форми фінансової звітності щодо зазначених господарських операцій. Показники окремого балансу і відповідних форм фінансової звітності включаються до балансу і відповідних форм фінансової звітності підприємства. Особливості складання окремого балансу спільної діяльності визначаються національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку або міжнародними стандартами фінансової звітності. При складанні балансу та відповідних форм фінансової звітності підприємств з урахуванням показників окремого балансу та відповідних форм окремої фінансової звітності інформація про внутрішньогосподарські розрахунки (взаємні зобов'язання у рівній сумі) не наводиться (п. 7 розділу ІІ Національного положення).

Суд встановив що на момент виходу позивача зі складу учасників товариства (02.03.2012) баланс відповідача складав 5 630 000 грн, що підтверджується фінансовим звітом № б/н від 02.03.2012 (а.с. 142-143), у звязку з чим вартість належної до виплати позивачу частки у статутному капіталі ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Чубинецький Колос» складає 1 880 200 грн (5 630 000 грн, (за інформацією з балансу відповідача станом на 02.03.2012, дата подання заяви про вихід з товариства) * 34 % (частка позивача у статутному капіталі відповідача) 34 000 грн (кошти сплачені товариством позивачу).

Враховуючи вищевикладене позовні вимоги про стягнення 3 337 712 грн вартості частки майна товариства підлягають частковому задоволенню в розмірі 1 880 200 грн вартості частки майна товариства.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Чубинецький Колос» (09023, Київська обл., Сквирський р-н, с. Чубинці, вул. Дехтяренка, буд. 1-А; ідентифікаційний код 34232992) на користь ОСОБА_1 (09100, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 1 880 200 (один мільйон вісімсот вісімдесят тисяч двісті гривень) 00 коп. вартості частки майна ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Чубинецький Колос» та 37 604 (тридцять сім тисяч шістсот чотири гривні) 00 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено: 25.12.2015

Суддя П.В.Горбасенко