ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"28" грудня 2015 р. Справа № 924/892/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Речовий ринок "Торговий дім "Бартерсервіс", м. Хмельницький

до 1. Хмельницької міської ради, м. Хмельницький

2. Управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Хмельницької області, м. Хмельницький

за участю прокуратури Хмельницької області, м. Хмельницький

про стягнення безпідставно отриманих коштів орендної плати в сумі 445669,13 грн. за період з 19.03.2013р. по 22.01.2014р.

Суддя Смаровоз М.В.

Представники:

прокуратури: ОСОБА_1;

позивача: ОСОБА_2 - за довіреністю від 29.09.2014 р.;

відповідача 1: ОСОБА_3 - за довіреністю від 24.11.2014р.;

відповідача 2: ОСОБА_4 - за довіреністю від 13.01.2015р.

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Хмельницької міської ради на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Речовий ринок "Торговий дім "Бартерсервіс" безпідставно отримані кошти орендної плати за користування земельними ділянками, яка передбачена договором оренди земельних ділянок № 19 від 15.12.2005р. та додатковою угодою № 179-02-2013/374749 від 16.10.2013р. (укладених між Хмельницькою міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "Речовий ринок "Торговий дім "Бартерсервіс") в сумі 445669,13 грн. за період з 19.03.2013р. по 22.01.2014р.

Представник Хмельницької міської ради у своєму клопотанні від 23.12.2015р. та в судовому засіданні 28.12.2015р. відповідно до п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України просить суд припинити провадження у справі у звязку з тим, що даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України. При цьому, з посиланням на окремі положення Податкового кодексу України та Закону України "Про оренду землі" зазначено, що орендна плата за земельні ділянки комунальної власності віднесена чинним законодавством до місцевих податків, які є складовою частиною доходів міського бюджету. Тому чинним законодавством встановлений спеціальний порядок справляння податків до бюджету та порядок їх повернення з бюджету. Відповідно до вимог Податкового кодексу України та Бюджетного кодексу України адміністрування, забезпечення контролю за повнотою та своєчасністю розрахунків, повернення помилково або надміру сплачених сум податків здійснюють територіальні органи Міністерства доходів і зборів України при взаємодії з територіальними органами Державної казначейської служби України.

Представники прокуратури Хмельницької області та Управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Хмельницької області в судовому засіданні 28.12.2015р. підтримали клопотання Хмельницької міської ради від 23.12.2015р. про припинення провадження у справі відповідно до п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю "Речовий ринок "Торговий дім "Бартерсервіс" у письмових поясненнях від 28.12.2015р. та в судовому засіданні 28.12.2015р. заперечує проти задоволення клопотання Хмельницької міської ради про припинення провадження у справі. При цьому зазначено, що в силу приписів статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. В даному випадку з вини орендодавця - Хмельницької міської ради орендар - ТОВ „Речовий ринок „Торговий дім „Бартерсервіс не мав можливості використовувати за призначенням об'єкт оренди - земельні ділянки №1 та №2 по вул. Геологів, 13 в м. Хмельницькому відповідно до умов договору оренди в період з 19.03.2013 року по 22.01.2014 року, проте сплачував орендну плату, як це передбачено договором оренди. Вказано, що між ТОВ „Речовий ринок „Торговий дім „Бартерсервіс та Хмельницькою міською радою існує спір про право і в позові не йдеться про стягнення помилково зарахованих або надміру сплачених коштів до місцевого бюджету.

Крім того, з посиланням на зміст Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 року, зазначено, що, виходячи з положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України, статті 148 Господарського кодексу України, земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватно-правових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. З положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 ГК України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок. Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини, при цьому держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності. Таким чином, справи у спорах, які виникають із земельних відносин приватно-правового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК, підвідомчі господарським судам, зазначив позивач.

Також позивачем відзначено, що орендна плата за земельну ділянку, яка перебуває в державній або в комунальній власності, має подвійну правову природу, оскільки, з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (частина перша статті 21 Закону України "Про оренду землі", підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, далі - ПК України), з іншого - є однією з форм плати за землю як загальнодержавного податку нарівні із земельним податком (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України). Разом з тим, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є саме договір оренди такої земельної ділянки (частина друга статті 21 Закону України "Про оренду землі", пункт 288.1 статті 288 ПК України). У зв'язку з цим та оскільки орендну плату за землю орендар вносить орендодавцеві (стаття 21 Закону України "Про оренду землі", стаття 288 ПК України), то право на стягнення заборгованості з орендної плати має орендодавець шляхом звернення до відповідного господарського суду в установленому ГПК порядку. В такому ж порядку, на думку позивача, орендар має право за наявності підстав для звільнення від орендної плати, вимагати від орендаря повернення сплачених сум за той період, коли він не міг використовувати земельну ділянку через обставини, за які він не відповідає.

Враховуючи викладене вище, позивач просить відмовити у задоволенні клопотання Хмельницької міської ради про припинення провадження у справі.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що провадження у даній справі підлягає припиненню з огляду на наступне.

Згідно зі ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, повязаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011р. № 10 „Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам передбачено, що у вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Як встановлено судом, 15.12.2005р. між Хмельницькою міською радою (орендодавцем) та ТОВ "Речовий ринок "Торговий дім "Бартерсервіс" (орендарем) укладено договір № 19 (далі договір), відповідно до якого орендодавець на підставі рішення № 34 двадцять шостої сесії Хмельницької міської ради від 05.10.2005р. надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельні ділянки №1 та №2 по вул. Геологів, 13 загальною площею 57036 кв.м строком на 5 років до 05.10.2010р. під речові ринки та автостоянки на умовах благоустрою прилеглої території та її освітлення, згідно з угодою з управлінням житлово-комунального господарства (п.1.1. договору).

В оренду передаються земельні ділянки № 1 та № 2 загальною площею 57036 кв. м (п. 2.1. договору). На земельних ділянках знаходяться обєкти нерухомого майна: речові ринки та автостоянки, інші обєкти інфраструктури відсутні (п. 2.2. договору). Нормативна грошова оцінка земельних ділянок становить 12023362 грн. (п. 2.3. договору).

Відповідно до умов пункту 4.1. договору, орендна плата за вищевказані земельні ділянки сплачується орендарем у розмірі 156065,64 грн. Плата вноситься щомісячно в рівних частках річної плати не пізніше 30 числа місяця, наступного за звітним.

16.10.2013 року між Хмельницькою міською радою (орендодавцем) та товариством з обмеженою відповідальністю Речовий ринок Торговий дім Бартерсервіс (орендарем) укладено додаткову угоду № 179-02-2013/374749 про внесення змін до договору оренди землі № 19 від 15.12.2005 року, відповідно до умов якої п. 2.3 договору викладено в новій редакції Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 34862614 грн.; п. 4.1 договору викладено в новій редакції Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі відповідно до ст. 22 Закону України Про оренду землі та в розмірі 1325239,50 грн. в рік, що становить 3,6 відсотка під речові ринки та 4 відсотка під автостоянку від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Судом зясовано, що позивач просить стягнути з Хмельницької міської ради на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Речовий ринок "Торговий дім "Бартерсервіс" безпідставно отримані кошти орендної плати за користування земельними ділянками, яка передбачена договором оренди земельних ділянок № 19 від 15.12.2005р. та додатковою угодою № 179-02-2013/374749 від 16.10.2013р. (укладених між Хмельницькою міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "Речовий ринок "Торговий дім "Бартерсервіс") в сумі 445669,13 грн. за період з 19.03.2013р. по 22.01.2014р.

З приводу правової природи орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності судом відзначається, що зазначена плата є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (частина перша статті 21 Закону України "Про оренду землі"). При цьому, відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є однією з форм плати за землю. Плата за землю, в свою чергу, є обовязковим платежем у складі податку на майно.

Таким чином, з аналізу зазначених положень вищенаведеної норми Податкового кодексу України випливає, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є складовою частиною податку на майно.

Відтак, судом констатується, що заявляючи вимогу про стягнення безпідставно отриманих коштів орендної плати за земельні ділянки комунальної власності, товариство з обмеженою відповідальністю "Речовий ринок "Торговий дім "Бартерсервіс" фактично ставить вимогу про примусове повернення частини вже сплаченого податку на майно.

Однак, спеціальними нормами Податкового кодексу України, предметом регулювання якого є публічно-правові, а не приватно-правові відносини, передбачено особливий порядок та умови повернення сплачених податків (стаття 43 Податкового кодексу України „Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань).

Водночас, судом наголошується на тому, що відповідно до ст.4 Господарського кодексу України не є предметом регулювання цього Кодексу, зокрема, фінансові відносини за участі суб'єктів господарювання, що виникають у процесі формування та контролю виконання бюджетів усіх рівнів. Також, згідно зі ст.1 Цивільного кодексу України до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на вищевикладене, зважаючи на те, що заявляючи вимогу про стягнення безпідставно отриманих коштів орендної плати за земельні ділянки комунальної власності, позивач фактично ставить вимогу про примусове повернення частини вже сплаченого податку на майно, що засвідчує наявність публічно-правових відносин, враховуючи, що згідно з п.1.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" господарським судам підвідомчі лише справи у спорах, що виникають із земельних відносин приватно-правового характеру (тобто з відносин, врегульованих нормами цивільного або господарського права і пов'язаних із здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності), беручи до уваги, що особливий порядок та умови повернення сплачених податків передбачено спеціальними нормами Податкового кодексу України, предметом регулювання якого є публічно-правові, а не приватно-правові відносини, суд вважає, що провадження у справі підлягає припиненню відповідно до п.1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у звязку з тим, що даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Керуючись ст.ст. 80 (п.1 ч.1), 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 924/892/15 припинити.

Суддя М.В. Смаровоз