ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2015р. Справа№ 914/4122/15

Господарський суд Львівської області у складі головуючої судді Чорній Л.З. розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «НС Захід», с. Старі Петрівці, Вишгородського району Київської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Барвінок», м. Львів

про стягнення 158 703,01 грн.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник

Від відповідача: не зявився

Судом розяснено зміст ст.ст.20,22 ГПК України, а саме, процесуальні права та обовязки, зокрема, право заявляти відводи. Відводу не заявлено.

Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю «НС Захід», с. Старі Петрівці, Вишгородського району Київської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Барвінок», м. Львів про стягнення 158 703,01 грн.

Ухвалою суду від 26.11.2015 року порушено провадження у справі та справу призначено до розгляду в засіданні на 16.12.2015 року.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

01.04.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «НС Захід», с. Старі Петрівці, Вишгородського району Київської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Барвінок», м. Львів укладено договір №ТП-323 на поставку товару відповідно до п.1.1 якого постачальник (позивач) зобовязався передавати у власність покупця (відповідача) товар на підставі замовлень покупця, а відповідач зобовязався приймати вказаний товар та оплачувати його вартість.

Відповідно до п.2.5 договору позивач зобовязувався поставляти і передавати у власність покупцю товари з усією товаросупровідною документацією, яка вимагається відповідно до чинного законодавства України у разі поставки відповідного виду товару та його подальшої реалізації (видаткові накладні, товарні та товарно-транспорні накладні, податкові накладні в електронній формі, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, сертифікати якості, ветеринарні свідоцтва, сертифікати відповідності, ліцензії на виробництво відповідних товарів тощо).

Згідно п.1.5 договору право власності на товар переходить до покупця з моменту передання товару та підписання сторонами товаросупровідних документів.

На виконання умов договору позивач, на підставі замовлень відповідача, поставив останньому товар на загальну суму 1 116 610,02 грн., що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними за період з 30.06.15 р. по 27.07.15 р., копії яких долучені позивачем до матеріалів справи.

Товар, що поставлявся позивачем відповідачу прийнято відповідачем без жодних зауважень та претензій, що підтверджується підписами та печатками підприємства-відповідача на товаро-транспортних накладних.

Відповідно до п. 3.3 договору покупець зобовязаний сплатити вартість поставленої партії товару протягом 65 календарних днів з моменту отримання покупцем товару від постачальника за умови своєчасного надання постачальником всіх передбачених цим договором належно оформлених документів за поставлений товар.

Свої зобовязання за договором відповідач виконав частково здійснивши часткову оплату за поставлений товар в сумі 957 497,55 грн. в результаті чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на суму 158 703,01 грн. (з урахуванням вартості товару, що був повернутий відповідачем згідно накладних на повернення №260154910 від 28.09.15 р., №210178118 від 30.09.15 р., №200307804 від 04.11.15 р., №250491910 від 24.09.15 р. копії яких позивачем долучено до матеріалів справи).

Відповідач в судове засідання не зявився, письмових пояснень по суті позову суду не надав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем (як постачальником) повністю виконувалися зобов'язання з поставки замовленого відповідачем (як покупцем) товару протягом строку дії договору, товар приймався без зауважень, а в разі наявності зауважень з боку покупця - повертався позивачу.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських зобовязань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи свої зобовязання по договору позивач виконав поставивши відповідачу обумовлений умовами договору товар, що підтверджується скріпленими підписами та печатками обох сторін копіями товарно-транспорних накладних на отримання товару, які долучені позивачем до матеріалів справи

Натомість відповідачем, всупереч умов договору, оплату за поставлений товар здійснено частково в результаті чого заборгованість відповідача перед позивачем склала 158 703,01 грн.

З огляду на викладене, матеріалами справи підтверджено та у встановленому законом порядку не спростовано відповідачем заборгованість відповідача перед позивачем на загальну суму 158 703,01 грн.

Відповідно до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У відповідності до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач надав суду всі належні та допустимі докази, які дають можливість суду задоволити позовні вимоги та стягнути з відповідача 158 703,01 грн. заборгованості за поставлений товар.

Судові витрати по справі слід покласти на відповідача у відповідності до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст.11,15, 526, 625 ЦК України, ст. 22, 32, 33, 43, 49, 82, 84, 85,116 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Барвінок» (79040, Львівська область, м. Львів, вул. Городоцька, буд. 359; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НС ЗАХІД» (07353, Київська область, Вишгородський район, с. Старі Петрівці, вул. Польова, буд.9; адреса для листування: 79024, м. Львів, вул. Польова, 57б; ) 158 703,01 грн. основної суми боргу та 2 380,55 грн. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 24.12.2015 р.

Суддя Чорній Л.З.