номер провадження справи 4/142/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2015 Справа № 908/5408/15

За позовом: Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 206)

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Інтерелектро, (69104, АДРЕСА_1)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міське комунальне підприємство Основаніє (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 29-А)

про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням шляхом виселення

суддя Зінченко Н.Г.

Представники сторін:

Від позивача ОСОБА_2. довіреність № 01/02-17/00210 від 23.01.14р.;

від відповідача не зявився;

від третьої особи ОСОБА_3 довіреність № 365 від 03.06.15р.

20.10.2015р. до господарського суду Запорізької області звернулася Запорізька міська рада, м.Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_1 підприємства Інтерелектро, м. Запоріжжя про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням шляхом висилення.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2015р. справу № 908/5408/15 призначено до розгляду судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.10.2015р. порушено провадження у справі № 908/5408/15, справі присвоєно номер провадження 4/142/15, судове засідання призначено на 18.11.2015 р., у сторін витребувані документи і матеріали, необхідні для вирішення спору по суті. Ухвалою суду від 18.11.2015 р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладався до 17.12.2015р.

В судовому засіданні 17.12.2015р. справу розглянуто, прийнято та оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну та резолютивну частини рішення.

За письмовим клопотанням позивача, судове засідання здійснювалося за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Оберіг.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві. Позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 142, 144 Конституції України, ст.ст. 16, 216, 317, 321, 327, 391, 781, 785 ЦК України, ст.ст. 78, 136 ГК України, ст.ст. 17, 27 Закону України Про оренду державного та комунального майна, ст.ст. 10, 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні та мотивовані слідуючими обставинами. 27.05.2005 р. між відповідачем, Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради, КП ВРЕЖО № 13, на підставі рішення виконкому Запорізької міської ради від 28.04.2005 р. № 146/69 укладено договір № 1264/13 оренди нежитлового приміщення загальною площею 78,3 м, що розташована за адресою:пр. Леніна, 210-а у м.Запоріжжі. Акт прийому-передачі приміщення було підписано сторонами 27.05.2005 р., договір укладено на строк до 28.05.2008 р. 18.06.2008 шляхом укладення додаткової угоди до Договору оренди нежитлового приміщення сторони продовжили строк дії Договору на 3 роки. Сторонами заяв та заперечень щодо подовження строку дії договору не надсилалося, сторони продовжували виконувати умови договору, відповідач користувався правами орендаря по договору. Таким чином, договір оренди відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна є подовженим до 28.05.2014 р. Рішенням господарського суду Запорізької області від 21.03.2012 р. у справі № 5009/344/12 було встановлено, що договір оренди № 1264/13 від 27.05.2005 р. є недійсним (нікчемним на підставі закону, не створив юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю). Згідно з рішенням Запорізької міської ради № 6 від 18.02.2011 р. Управління житлового господарства Запорізької міської ради ліквідовано з 10.05.2011 р., правонаступники орендодавця відсутні. Запис про державну реєстрацію припинення орендодавця внесено до ЄДРЮО та ФОП 23.03.2012 р. Додатковою угодою від 01.06.2011 р. до договору оренди № 1264/13 змінено орендодавця в договорі з Управління житлового господарства Запорізької міської ради на Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради. Спірне нежитлове приміщення з користування відповідача не повернуто, що створює позивачу перешкоди у здійсненні права власності на нежитлове приміщення. Власником спірного нежитлового приміщення є територіальна громада в особі Запорізької міської ради. Знаходження нежитлового приміщення без правових підстав у фактичному володінні відповідача обмежує права власника, та є перешкодою у володінні, користуванні та розпорядженні майном на власний розсуд територіальною громадою м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради. Просить задовольнити позов, усунути перешкоди в користуванні позивачем нежитловим приміщенням загальною площею 78,9 м, що розташована за адресою: пр. Леніна, 210-а у м. Запоріжжя, шляхом виселення відповідача.

Відповідач в жодне судове засідання не прибув, про визнання позову не заявив, відзив на позовну заяву, витребувану ухвалою суду по справі документи і матеріали суду не надав, про поважність причин неявки уповноваженого представника суд не попереджав.

Згідно зі ст. 93 ЦК України місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом.

Позивачем надано суду Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 16.11.2015р., згідно з яким, юридичною адресою ОСОБА_1 підприємства Інтерелектро () є: 69104, АДРЕСА_1, що відповідає юридичній адресі відповідача, зазначеній у позовній заяві.

Ухвала суду від 20.10.2015р. про порушення провадження у справі № 908/5408/15 та ухвала суду від 18.11.2015р. про відкладення розгляду справи, які направлялася на зазначену адресу відповідача, на адресу господарського суду Запорізької області не поверталися.

Крім того, 18.11.2015р. від відповідача за підписом директора ПП Інтерелектро ОСОБА_4 судом отримано клопотання про відкладення розгляду справи, тобто відповідачу було відомо про розгляд даної справи в господарському суді Запорізької області.

Згідно з п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, суд вважає, що ним були вжиті достатні заходи для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи № 908/5408/15.

У відповідності до ст. 22 ГПК України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що вся відповідальність за несвоєчасне повідомлення органів реєстрації про зміну місцезнаходження покладається на юридичну особу, суд вирішив за доцільне розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю відповідача.

Третя особа (МКП Основаніє) надала письмове пояснення по суті спору та в судових засіданнях пояснила суду, що спірне приміщення було передано відповідачу 27.05.2005 р. по акту приймання-передачі. МКП Основаніє є повним правонаступником КП ВРЕЖО № 13. Станом на 13.11.2015 р. спірне нежитлове приміщення з користування відповідачем не повернуте. 11.11.2015 р. представниками МКП Основаніє було здійснено обстеження нежитлового приміщення по пр. Леніна, 210-а та встановлено, що двері в приміщення закриті, на дзвінки представників третьої особи двері не відчиняли, про що складений відповідний акт. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи, суд -

ВСТАНОВИВ:

На підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 146/69 від 28.04.2005р. між Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради (орендодавець за договором), КП Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове обєднання № 13 (балансоутримувач за договором) та ОСОБА_1 підприємством Інтерелектро 27.05.2005 р. був підписаний договір № 1264/13 оренди нежитлового приміщення загальною площею 78,2 кв.м за адресою: м. Запоріжжя, пр.Леніна, 210-а (вбудоване в підвал 3-поверхового житлового будинку), що значиться на балансі КП ВРЕЖО № 13. Приміщення передається в оренду під офіс (п.п. 1.1, 1.2 договору).

Відповідно до п. 1.3 договору він вважається укладеним із моменту досягнення домовленості з усіх істотних його умов та підписання тексту договору. Вступ орендаря у користування нежитловим приміщенням настає одночасно з підписанням договору та акту прийому-передачі вказаного нежитлового приміщення, підписаного з балансоутримувачем (п. 2.1). Договір діє з 27.05.2005 р. до 28.05.2008 р. (п. 11.1 договору).

Згідно з актом прийому-передачі орендованого майна від 27.05.2005 р. зазначене нежитлове приміщення було передане балансоутримувачем (КП ВРЕЖО № 13) орендарю (ПП Інтерелектро).

18.06.2008р. шляхом укладення додаткової угоди до Договору оренди нежитлового приміщення сторони продовжили строк дії Договору на 3 роки.

25.02.2008р. додатковою угодою до Договору сторони змінили площу орендованого нежитлового приміщення з 78,2 м2 на 78,9 м2.

Додатковою угодою до Договору оренди нежитлового приміщення від 01.06.2011р. змінено орендодавця по Договору з Управління житлового господарства Запорізької міської ради на Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 21.03.2012р. у справі № 5009/344/12 за позовом прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя в інтересах держави в особі Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради до ПП Інтерелектро, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача КП «ВРЕЖО № 13», про стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 33 272 грн. 38 коп. на підставі договору № 1264/13 від 27.05.2005 за період користування нежитловим приміщенням з січня 2009 року по грудень 2011, розірвання договору оренди № 1264/13 від 27.05.2005, встановлено, що оскільки договір оренди нежитлового приміщення № 1264/13 від 27.05.2005 нотаріально не посвідчений, відсутня державна реєстрація договору, даний договір є недійсним (нікчемним) на підставі закону, не створив юридичних наслідків (виникнення зобовязань сторін), крім тих, що повязані з його недійсністю. Договір є недійсним із моменту вчинення.

Відповідно до даних інформаційної системи Діловодство спеціалізованого суду зазначене рішення господарського суду Запорізької області не оскаржувалося, відповідно, набрало законної сили.

Частиною 3 ст. 35 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, договір оренди нежитлового приміщення № 1264/13 від 27.05.2005 р. є недійсним (нікчемним) на підставі закону, не створив юридичних наслідків (виникнення зобовязань сторін), крім тих, що повязані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обовязки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Із змісту наведених вище норм законодавства слідує, що нікчемний правочин (у тому числі договір оренди) не є юридичним фактом цивільного права і не породжує будь-яких прав та обовязків. У звязку з цим, він є недійсним з моменту вчинення.

Питання щодо правових наслідків недійсності правочину регулює ст. 216 ЦК України, згідно з якою, зокрема, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою.

Згідно з рішенням 21 сесії 6 скликання Запорізької міської ради від 27.04.2012 р. № 5 Про припинення діяльності підприємств шляхом приєднання та рішення позачергової сесії 6 скликання Запорізької міської ради від 25.07.2012 р. № 6 МКП Основаніє є виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій. Таким чином, балансоутримувачем нежитлового приміщення по пр. Леніна, 210-а є МКП Основаніє (третя особа).

Відповідно до свідоцтва про право власності на жилий будинок від 25.01.2001 р. №880 власником у цілому жилого будинку, який розташований в м. Запоріжжі по пр. Леніна, 210-а є територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради (позивач), форма власності комунальна.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК).

Відповідно до ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до приписів ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Представник позивача та третьої особи в судовому засіданні пояснили, що відповідач на час вирішення спору займає нежитлове приміщення загальною площею 78,9 кв.м, двері приміщення зачинені відповідачем.

У матеріалах справи є акт обстеження приміщення від 11.11.2015 р., складений представниками третьої особи, в якому зазначено, що під час обстеження нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 210-а, встановлено, що згідно з інвентарної справи дане приміщення знаходиться в підвалі житлового будинку. Вхід до приміщення через підїзд, обладнаний металевими дверима, які закриті, внаслідок чого комісія в приміщення не потрапила.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Аналогічний припис міститься в ч. 2 ст. 10 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду.

Частиною 1 ст. 368 ЦК визначено, що спільною сумісною власністю є спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників (ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК).

Судом встановлено, що спірним приміщенням відповідач користується одноосібно, а не сумісно з іншими власниками будинку, в тому числі позивачем, зокрема, доступ до спірного приміщення інших співвласників неможливий внаслідок наявності металевих дверей на вході до приміщення, встановлених відповідачем, та зачинених на замок, ключ до якого має лише відповідач.

У силу вимог ст.ст. 386, 387, 391 ЦК України власник майна має право звернутися до суду з вимогою про захист права власності, як шляхом витребування майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, згідно статті 387 ЦК України (віндикаційний позов), так і вимагаючи усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, згідно статті 391 ЦК України (негаторний позов).

Відповідно до приписів п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, ст. 33 ГПК України обовязок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Позивач, як власник у цілому житлового будинку по пр. Леніна, 210-а в м. Запоріжжя, внаслідок дій відповідача, позбавлений права користування майном нежитловим приміщенням площею 78,9 кв.м, яке розташоване в даному будинку.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач своїм правом на участь в судовому засіданні не скористався, доказів звільнення спірного нежитлового приміщення суду не надав.

Суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги про усунення перешкод в користуванні Запорізькою міською радою нежитловим приміщенням загальною площею 78,9 кв.м, що розташована за адресою: пр. Леніна, 210-а у м. Запоріжжя шляхом виселення відповідача.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача, оскільки спір доведено до суду з його вини.

На підставі викладеного, ст., ст. 44, 47, 49, 75, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Запорізької міської ради, м. Запоріжжя до ОСОБА_1 підприємства Інтерелектро, м. Запоріжжя задовольнити повністю.

2. Усунути перешкоди в користуванні Запорізькою міською радою (69105, м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 206, ) нежитловим приміщенням загальною площею 78,9 кв.м, що розташована за адресою: пр. Леніна, 210-а у м. Запоріжжя, шляхом виселення ОСОБА_1 підприємства Інтерелектро, (69104, АДРЕСА_1, ) на користь позивача Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 206, ). Видати наказ.

3. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства Інтерелектро, (69104, АДРЕСА_1, ) на користь позивача Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 206, , отримувач: виконавчий комітет Запорізької міської ради, , розрахунковий рахунок 4816 в ГУДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015) суму 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

Суддя Н.Г.Зінченко

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України 21 грудня 2015 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.