Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "08" грудня 2015 р. Справа № 906/776/14

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Ляхевич А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність №5785/19 від 31.12.2014,

ОСОБА_2 - довіреність №3790/19 від 04.09.2015,

від відповідача: не з'явився;

від третіх осіб:

- Фонду державного майна України: ОСОБА_3 - довіреність №266 від 30.09.2014;

- Житомирської обласної організації Товариства сприяння обороні України: ОСОБА_4 - довіреність №1/28 від 22.01.2015;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (м. Житомир)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фонду державного майна України (м. Київ)

до Народицької селищної ради (смт.Народичі Житомирська область)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Житомирської обласної організації Товариства сприяння обороні України (м.Житомир)

про скасування рішення Народицької селищної ради №15 від 14.08.1997

Спір розглянуто у більш тривалий строк, ніж передбачено ч.1 ст.69 ГПК України.

Позивач звернувся до суду з позовом до Житомирської обласної організації Товариства сприяння обороні України та Народицької селищної ради про визнання незаконним та скасування рішення Народицької селищної ради №15 від 14.08.1997.

Ухвалою від 10.06.2014 господарський суд прийняв позовну заяву та порушив провадження у справі, призначив справу до розгляду в засіданні суду; зобов'язав сторони виконати вимоги резолютивної частини ухвали.

Ухвалою від 03.07.2014 господарський суд припинив провадження у справі в частині вимог до Житомирської обласної організації ТСО України; залучив Житомирську обласну організацію ТСО України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою господарського суду від 20.08.2014 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд державного майна України.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 17.12.2014, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.03.2015, позов задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення Народицької селищної ради Народицького району Житомирської області від 14.08.1997 №15.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.08.2015 касаційну скаргу Житомирської обласної організації Товариства сприяння обороні України задоволено частково, постанову від 17.03.2015 Рівненського апеляційного господарського суду у справі №906/776/14 господарського суду Житомирської області та рішення від 17.12.2014 господарського суду Житомирської області скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Житомирської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2015р. справа №906/776/14 передана для розгляду судді Прядко О.В., яка ухвалою від 30.09.2015р. задовольнила самовідвід.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Житомирської області від 01.10.2015 за №186/2015 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи (заяви)", керуючись п.2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням ОСОБА_2 суддів України від 02.04.2015р. №25, здійснено повторний автоматичний розподіл справи №906/776/14, за результатами якого справу №906/776/14 передано на розгляд судді Ляхевич А.А.

Ухвалою господарського суду 02.10.2015 справу №906/776/14 суддею Ляхевич А.А. прийнято до свого провадження.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях до неї (а.с.220-226, т.2).

Представник третьої особи на стороні позивача - Фонду державного майна України позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов.

Відповідач не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно і належним чином.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги те, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Представник третьої особи на стороні відповідача (Житомирської обласної організації Товариства сприяння обороні України) проти позову заперечив. Зазначив, що земельна ділянка знаходиться у постійному користуванні третьої особи, позивач не має ніякого відношення до об'єкта нерухомості, який знаходиться на спірній земельній ділянці; права позивача не порушені, у зв'язку з чим відсутні підстави для їх захисту.

Заслухавши пояснення представників позивача та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Народицької селищної ради №15 від 14.08.1997 "Про затвердження матеріалів по встановленню окружної межі земельної ділянки і виготовленню державного акта на право постійного користування землею обласному комітету ТСО Україна (Народицького РК) затверджено матеріали по встановленню окружної межі в натурі для виготовлення державного акта на право постійного користування землею і закріплено за обласним комітетом ТСО України (Народицького РК) земельну ділянку 1,8053га по фактичному використанню; дозволено Житомирському філіалу інституту землеустрою виготовити державний акт на право постійного користування землею; землевпоряднику селищної ради доручено внести відповідні зміни в земельно-облікові та планово-картографічні матеріали (а.с.96, т.1).

13.01.1998 Народицькою селищною ОСОБА_2 народних депутатів Житомирському обласному комітету товариства сприяння обороні України видано Державний акт на право постійного користування землею 1,8053 гектари для цільового призначення серії ЖТ-18-02-000004 (а.с.15-17, т.1).

Згідно пояснювальної записки Народицької селищної ради до річного звіту про наявність і розподіл земель по землекористувачах і угіддях, складена землевпорядною службою району за участю спеціалістів відділу, станом на 01.01.2004р. та розробочної відомості по формі 6 зем. Народицької селищної ради станом на 01.01.2004р., у зв'язку з ліквідацією підприємства ДТСОАФ, площа земельної ділянки, яка за нею рахувалась в кількості 1,8053га, передана до земель запасу (а.с.43-52, т.2).

Відповідно до Свідоцтва на право власності на нерухоме майно, виданого 10.03.2006р. Відкритому акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" по вул.Визволителів, 88 у смт.Народичі знаходяться об'єкти нерухомого майна, а саме: нежитлові будівлі (адміністративно - побутовий корпус площею 436,7кв.м, гараж площею 240,1кв.м, гараж площею 332,9кв.м, склад площею 39,7кв.м та склад з рампою площею 67,2кв.м) (а.с.11, т.1).

Рішенням Народицької селищної ради від 17.10.2007р. №266 надано Коростенському управлінню по експлуатації газового господарства дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення зовнішніх меж земельної ділянки, на якій розміщена Народицька дільниця управління орієнтовною площею 1,8053га в смт.Народичі по вул.Визволителів, 88 (а.с.53, т.2).

01.03.2008р. між Народицькою селищною радою (орендодавець/відповідач) та Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (правонаступник - Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз") (орендар) укладено договір оренди землі строком на 49 років, згідно якого орендар отримав в оренду земельну ділянку загальною площею 1,8053га, яка розташована за адресою: вул.Визволителів, 88, на території Народицької селищної ради Житомирської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.03.2008р. №107 (а.с.57-59, т.1).

Слід зазначити, що рішенням господарського суду Житомирської області від 15.11.2012 у справі №11/5007/78/11 (а.с. 27-35, т.3), залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.05.2013 (а.с. 36-43, т. 3) та постановою Вищого господарського суду від 06.08.2013 (а.с. 44-48, т. 3) частково задоволено позов Житомирської обласної організації Товариства сприяння обороні України до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз", Народицької селищної ради, Комунального підприємства "Коростенське міське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради за участю третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фонду державного майна України про визнання недійсними рішень, визнання права власності, визнання недійсним договору.

Так, вищенаведеним рішенням:

- визнано недійсним рішення Народницької селищної ради (тринадцята сесія двадцять третього скликання) від 29.09.2000р. "Про внесення змін до переліку об'єктів, що перебувають у комунальній власності територіальних громад смт. Народичі, с.Старе Шарно";

- визнано недійсним рішення Народницької селищної ради (дев'ятнадцята сесія четвертого скликання) від 30.11.2005р. "Про передачу майна", яким передано з комунальної власності смт. Народичі на баланс ВАТ "Житомиргаз" майно, розташоване за адресою: смт. Народичі, вул. Визволителів, 88 відповідно до переліку, який міститься у додатку до цього рішення, а саме: адміністративно-побутового корпусу загальною площею 436,7 кв.м, гаражу загальною площею 332,9 кв.м, гаражу загальною площею 240,1кв.м, склад загальною площею 39,7кв.м, огорожі з блоків, огорожі залізної, площадки асфальтної;

- визнано недійсним рішення виконкому Народницької селищної ради від 10.02.2006р. №35 "Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних осіб";

- в решті позову відмовлено.

За змістом ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У п. 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Судами у справі №11/5007/78/11 встановлено ряд обставин, які є преюдиціальними для розгляду справи №906/776/14, зокрема:

- районна організація та спортивно-технічний клуб Добровільного товариства сприяння армії, авіації і флоту УРСР (далі ДТСААФ) в смт. Народичі Житомирської області діяла до 1991 р.;

- 23.08.1990 ОСОБА_2 Міністрів УРСР прийнято постанову № 228 "Про організацію виконання Постанови Верховної ОСОБА_2 УРСР "Про невідкладні заходи по захисту громадян України, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" бюро президії Житомирського обкому ДТСААФ (протокол №66 від 15.05.91) прийняло рішення про ліквідацію Народицького районного комітету та спортивно-технічного клубу ДТСААФ;

- майно позивача, яке знаходилося у зоні безумовного (обов'язкового) відселення внаслідок Чорнобильської катастрофи (смт. Народичі Житомирської області було віднесено до вказаної зони на підставі постанови КМ УРСР від 23.07.1991 р. №106), згідно з наказом т.в.о. голови обкому ДТСААФ № 88 від 11.04.1991 р., постановою бюро президії Житомирського обкому ДТСААФ від 15.05.1991 р., наказу № 109 від 15.05.1991 р. голови Житомирського обкому ДТСААФ щодо ліквідації Народицького РК ДТСААФ, майно Народицького РК ДТСААФ підлягало передачі на баланс відповідних організацій (у тому числі відповідних районних організацій ДТСААФ), у які вони мали б бути передані за накладними та передавальними актами;

- враховуючи вимоги постанови ОСОБА_2 Міністрів Української РСР від 23.08.1990 р. № 228 "Про організацію виконання постанови Верховної ОСОБА_2 Української РСР "Про невідкладні заходи щодо захисту громадян України від наслідків Чорнобильської катастрофи", суди дійшли висновку, що нерухоме майно вибуло з володіння позивача внаслідок аварії на ЧАЕС.

- виходячи з норм законодавства, яким врегульовані правовідносини щодо спірного майна встановлено, що уповноваженим органом, що здійснює державну політику у сфері врегулювання питання власності з боку України на спірні об'єкти нерухомості, є Фонд державного майна України, якому державою і надано право на вчинення будь - яких дій відносно спірного майна.

Суд також дійшов висновку, що спірне нерухоме майно є державною власністю, а управляти цим майном уповноважено Фонд державного майна України.

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом про скасування рішення Народицької селищної ради №15 від 14.08.1997.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на норми п.1 ст.377 ЦК України та зазначає, що підставою для надання йому спірної земельної ділянки у користування станом на день укладення договору оренди землі від 01.03.2008р. стала належність йому на підставі Свідоцтва про право власності від 10.03.2006р. нежитлових приміщень та споруд по вул. Визволителів, 88 у смт.Народичі. Оскільки Житомирська обласна організація ТСО України втратила право на нерухоме майно, що знаходиться на даній земельній ділянці у зв'язку з відсутністю документів, які могли б свідчити про його прийняття від ліквідованого Народицького РК ДТСААФ, вона також втратила право на постійне користування земельною ділянкою, так як воно є похідним.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що на період виготовлення технічної документації із землеустрою (2007-2008р.р.) на спірну земельну ділянку площею 1,8053га, на якій розташовано Народицьку дільницю газового управління, та щодо якої укладено договір оренди землі від 01.03.2008р., ПАТ "Житомиргаз" не володіло інформацією про те, що на дану земельну ділянку Житомирському обласному комітету товариства сприяння обороні України виданий Державний акт на право постійного користування землею. ПАТ "Житомиргаз" також стверджує, що відповідно до висновку відділу земельних ресурсів у Народицькому районі про наявні обмеження на використання земельної ділянки та погодження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку №162 від 27.02.2008р., чітко зазначено, що "наявні обмеження на використання земельної ділянки відсутні".

На думку позивача, Народицька селищна рада не мала повноважень приймати рішення щодо надання спірної земельної ділянки у постійне користування Житомирській обласній організації ТСО України, так як остання, втративши право на нерухоме майно, що знаходиться на даній земельній ділянці, також втратила право постійного користування земельною ділянкою. З посиланням на протокол виконавчого комітету Народицької селищної ОСОБА_2 від 14.08.1997 № 4 позивач вказує, що рішення "Щодо затвердження матеріалів по встановленню окружної межі земельної ділянки і виготовлення державного акта на право постійного користування" на її засіданні не приймалось.

Відповідач заперечуючи проти позову вказує, що при розгляді справи №11/5007/78/11 встановлено факт користування Житомирською обласною організацією ТСО України спірним нерухомим майном та протиправного включення цього майна у 2000 році Народицькою селищною радою до майна територіальної громади з наступною передачею у 2005 році цього майна у власність ВАТ "Житомиргаз". Саме у період користування спірним нерухомим майном Житомирській обласній організації ТСО України у 1997 році було надано у постійне користування рішенням Народицької селищної ради №15 ввід 14.08.1997 року земельна ділянка пл.. 1,8053 га на якій знаходиться спірне нерухоме майно і на яку видано Житомирській обласній організації ТСО Україна державний акт серії ЖТ-18-02-000004.

Не погоджуючись із твердженнями позивача, представник Житомирської обласної організації ТСО України наголошує на тому, що органом місцевого самоврядування прийнято ненормативний акт, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (у даному випадку рішення про передачу земельної ділянки у постійне користування). Його скасування не породжує наслідків для Житомирської обласної організації ТСО України, у постійне користування якої була передана земельна ділянка згідно державного акта, оскільки в організації виникло право володіння земельною ділянкою , яке ґрунтується на правовстановлюючому документі - державному акті. Окрім того, вважає, що оспорюваним рішенням Народицької селищної ради не порушуються права позивача, об'єкти нерухомого майна якого знаходились на спірній земельній ділянці з 2006 року по 2011 рік, тому такий позов є безпідставний і з урахуванням положень ст.1 ГПК України, яка передбачає, зокрема право юридичної особи на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

При цьому, суд враховує, що згідно постанови Вищого господарського суду України у даній справі від 20.08.2015 (а.с. 202-206, т.2), якою справу №906/776/14 направлено на новий розгляд зазначено, що господарським судам слід було зясувати правовідносини сторін та вирішити питання чи порушені права позивача рішенням Народицької селищної ради від 14.08.1997 за №15, а також чи є підстави для захисту прав позивача з урахуванням положень статті 1 Господарського процесуального кодексу України.

Нормами ч. 1 ст. 111-12 ГПК України визначено, що вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість позовних вимог, заявлених у даній справі, господарський суд приймає до уваги вищевикладені встановлені обставини справи (обставини встановлені у справі №11/5007/78/11), а також у відповідності до статті 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції винесеній у даній справі 20.08.2015.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно із ст.ст. 13, 41 Конституції України від імені українського народу права власника, зокрема, на землю здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Відповідно до ст.ст. 142, 143 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Народицької селищної ради №15 від 14.08.1997 "Про затвердження матеріалів по встановленню окружної межі земельної ділянки і виготовленню державного акта на право постійного користування землею обласному комітету ТСО Україна (Народицького РК) затверджено матеріали по встановленню окружної межі в натурі для виготовлення державного акта на право постійного користування землею і закріплено за обласним комітетом ТСО України (Народицького РК) земельну ділянку 1,8053га по фактичному використанню; дозволено Житомирському філіалу інституту землеустрою виготовити державний акт на право постійного користування землею; землевпоряднику селищної ради доручено внести відповідні зміни в земельно-облікові та планово-картографічні матеріали (а.с.96, т.1).

Згідно ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України від 18.12.1990 (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) сільські, селищні ОСОБА_2 народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів.

Підприємство, установа, організація та громадяни, заінтересовані в одержанні земельних ділянок, звертаються з відповідним клопотанням (громадянин з заявою) до місцевої ОСОБА_2 народних депутатів, яка має право надавати земельні ділянки. Клопотання про відведення ділянок, що надаються Верховною ОСОБА_2 України, подаються до обласної, Київської, Севастопольської міської ОСОБА_2 народних депутатів.

До клопотання додаються: копія генерального плану будівництва або інші графічні матеріали, що обґрунтовують розмір намічуваної для відведення площі, титульний список або довідка про фінансування будівництва, проект рекультивації земель, інші матеріали.

У заяві громадянина про надання земельної ділянки вказуються бажані її розмір і місце розташування, мета використання.

Відповідна місцева ОСОБА_2 народних депутатів розглядає клопотання (заяву) у строк не більше місяця, дає дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки і одночасно повідомляє про це ОСОБА_2 народних депутатів, на території якої розташована намічувана для відведення земельна ділянка.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з власником землі або землекористувачем та подається до сільської, селищної, міської ОСОБА_2 народних депутатів, яка розглядає його у місячний строк і в межах своєї компетенції приймає рішення про надання земель (ч. 12-16 ст. 19 Земельного Кодексу України у вказаній редакцій).

Відповідно до ч. 1 ст.22 Земельного кодексу України від 18.12.1990 (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Згідно зі статтею 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними ОСОБА_2 народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною ОСОБА_2 України.

До того ж, суд вважає за необхідне звернути увагу на зміст ч.1 ст. 21 ЦК України, згідно якої суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Тобто, з наведеної статті вбачається, що для визнання незаконним правового акту індивідуальної дії необхідно дві умови, в їх сукупності, а саме: 1) суперечність такого правового акта актам чинного законодавства; 2) порушення таким правовим актом цивільних прав або інтересів.

Аналогічна позиція викладена у пункті 2 роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 № 02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів", згідно якого підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Позивач звертаючись з позовом до суду вважає, що Житомирською обласною організацією ТСО України порушено законні права ПАТ "Житомиргаз" на користування спірною земельною ділянкою.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При цьому варто врахувати, що оскаржуване рішення про затвердження матеріалів по встановленню окружної межі в натурі для виготовлення державного акта на право постійного користування землею і закріплення за обласним комітетом ТСО України (Народицького РК) земельної ділянки 1,8053га по фактичному використанню та дозвіл на виготовлення державного акту на право постійного користування землею прийняте 14.08.1997р.

Водночас підставою для надання ПАТ "Житомиргаз" земельної ділянки згідно договору оренди землі від 01.03.2008р. стала належність йому на підставі Свідоцтва про право власності від 10.03.2006р. нежитлових приміщень та споруд по вул. Визволителів, 88 у смт.Народичі. В подальшому вказане Свідоцтво втратило чинність в 2011р. у зв'язку з визнанням недійсним рішення виконкому Народицької селищної ради від 10.02.2006р. №35 на підставі якого вказане Свідоцтво було видано.

Тобто, на момент прийняття оскаржуваного рішення, ПАТ "Житомиргаз" не мало речових прав ні щодо об'єктів нерухомого майна ні щодо самої земельної ділянки на якій вони знаходяться, за адресою вул. Визволителів, 88 у смт.Народичі.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави вважати, що оскаржуваним рішенням порушені права чи інтереси позивача. Крім того, останнім не доведено суперечність оскаржуваного рішення актам чинного законодавства.

Крім цього суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти селищної ради, прийняті в межах наданих їй повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні. Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Згідно постанови Верховного суду від 11.11.2014 у справі №21-405а14, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Прийнятий органом місцевого самоврядування ненормативний акт, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельної ділянки в користування), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Тобто, прийняте відповідачем рішення про передачу Житомирській обласній організації ТСО України в постійне користування земельної ділянки є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для Житомирської обласної організації ТСО України, оскільки в організації виникло право володіння земельною ділянкою, яке ґрунтується на правовстановлюючому документі - державному акті.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 32 ГПК, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Оскільки позивачем не доведено обґрунтованість заявлених ним позовних вимог з наведених ним підстав, у задоволенні позову суд відмовляє.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 22.12.15

Суддя Ляхевич А.А.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (за заявою: видати)

3 - відповідачу (рек. з повід.)