КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2015 р. Справа№ 910/13342/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Ропій Л.М.

ОСОБА_1

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 представник за довіреністю від 20.05.2015

від відповідача: не зявились

від третьої особи: ОСОБА_3 представник за довіреністю № 2015/214 від 15.10.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл»

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2015

у справі № 910/13342/15 (суддя Отрош І. М.)

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Думівське»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача

Товариство з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл»

про визнання договору недійсним

Для зручності викладання обставин справи в тексті цієї постанови застосовані скорочення:

- Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Думівське» СТОВ «Думівське»;

- Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» Банк «Фінанси та Кредит»;

- Товариство з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» АТ Каргілл.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про визнання недійсним укладеного між СТОВ «Думівське» та Банком «Фінанси та Кредит» договору на розрахунково-касове обслуговування № 3946 від 06.11.2014 з тих підстав, що він укладений невідомою особою, яка не є представником СТОВ «Думівське», шляхом підроблення підпису директора та кліше печатки позивача, що свідчить про відсутність з боку СТОВ «Думівське» досягнення з Банком «Фінанси та Кредит» згоди за всіма істотними для вказаного правочину умовами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2015, повний текст якого підписаний 13.07.2015, у справі № 910/13342/15 у позові відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що спірний договір СТОВ «Думівське» не укладався, так як був підписаний невідомою особою та не був скріплений печаткою СТОВ «Думівське», а отже, умови вказаного договору не були погоджені СТОВ «Думівське», що, з огляду на відсутність доказів фактичного виконання СТОВ «Думівське» такого договору, унеможливлює визнання спірного договору, який не вчинено (не укладено), недійсним.

Не погоджуючись з рішенням, АТ Каргілл звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 у справі № 910/13342/15 шляхом виключення усіх висновків суду про неукладеність спірного договору.

В апеляційній скарзі АТ Каргіл послалось на те, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про неукладеність спірного договору, оскільки відповідно до приписів чинного законодавства визначення договору неукладеним повязано з відсутністю у договорів істотних умов та допускається виключно на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами.

Також апелянт зазначив про те, що визнання спірного договору неукладеним вносить юридичну невизначеність для осіб, які перераховували на адресу позивача грошові кошти на відкритий за ним банківський рахунок, а визнання договору неукладеним є підставою для уникнення причетних до заволодіння грошовими коштами осіб кримінальної відповідальності.

Ухвалою від 18.08.2014 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя Калатай Н.Ф., судді Ропій Л.М., Рябуха В.І. відновлено строк подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Ухвалою від 02.09.2015 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл», розгляд справи відкладено до 16.09.2015 для надання відповідачу можливості взяти участь у розгляді справи та витребування додаткових доказів по суті спору.

Ухвалою від 16.09.2015 апеляційне провадження у справі № 910/13342/15 зупинено до набрання законної сили рішенням у справі № 920/1991/14 за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Думівське» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» про визнання недійсним договору поставки № СVР74887 від 18.11.2014, сторін та третю особу зобовязано негайно повідомити суд про набрання законної сили рішенням у справі № 920/1991/14.

Згідно з розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2015, у зв'язку з перебуванням судді Рябухи В.І. на лікарняному, склад колегії суддів змінено.

Ухвалою від 30.11.2015 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Пашкіна С. А. апеляційне провадження у справі № 910/13342/15 поновлено.

Згідно з розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015, у зв'язку з виходом судді Рябухи В.І. з лікарняного, склад колегії суддів змінено.

Банк «Фінанси та Кредит»представників в жодне судове засідання не направив, про причини неявки представників не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обовязковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників Банку «Фінанси та Кредит»за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник АТ Каргілл апеляційну скаргу підтримав, представник СТОВ «Думівське» проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників СТОВ «Думівське» та АТ Каргілл, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

06.11.2014 між СТОВ «Думівське» та Банком «Фінанси та кредит» укладено договір № 3946 на розрахунково-касове обслуговування (а.с.44-48), за яким Банк «Фінанси та кредит» відкрив СТОВ «Думівське» поточний рахунок № 01 (далі Договір № 3946).

Вимагаючи визнати Договір № 3946 недійсним, СТОВ «Думівське» послалось на те, що вказаний договір представником СТОВ «Думівське» не підписувався і печаткою СТОВ «Думівське» не скріплювався, що свідчить про відсутність з боку СТОВ «Думівське» досягнення з Банком «Фінанси та кредит» згоди за всіма істотними для даного правочину умовами.

Щодо вказаних обставин слід зазначити таке.

Частиною 1 ст. 92 ЦК України визначено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Частина 1 ст. 143 ЦК України встановлює, що установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю, до яких відноситься СТОВ «Думівське», є статут.

Відповідно до ст.145 ЦК України вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим Кодексом, іншим законом і статутом товариства.

Зі змісту Статуту СТОВ «Думівське» в редакції, яка діяла станом на дату укладення Договору № 3946 (а.с. 15-23), слідує, що управління поточною діяльністю товариства здійснюється виконавчім органом директором, який, серед іншого, укладає господарські договори та інші угоди від імені позивача (п.п. 14.10, 14.13).

Станом на дату укладення Договору № 3946 посаду директора СТОВ «Думівське» обіймав ОСОБА_4, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рішення єдиного учасника позивача від 19.04.2011 та наказу № 22/2 від 19.04.2011 (а.с. 24-25), а також витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 20871972 від 06.07.2015 (сформований станом на 06.11.2014) (а.с. 102-103).

З тексту Договору № 3946 слідує, що з боку СТОВ «Думівське» його підписано ОСОБА_4, підпис якого завірений відтиском печатки із реквізитами СТОВ «Думівське».

Проте, з матеріалів справи вбачається, що в рамках досудового розслідування у кримінальній справі, відкритого за заявою ОСОБА_4 про вчинення злочину, яку він подав до Управління МВС України у Сумській області після виявлення вищевикладених обставин, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.11.2014 за № 0001074, було проведено технічну експертизу відтиску печатки СТОВ «Думівське» та почеркознавчу експертизу, за результатами яких складено висновки експерта № 27 від 20.03.2015 та № 20 від 26.03.2015 (а.с. 28-43), згідно з якими відтиски печатки СТОВ «Думівське» у Договорі № 3946 нанесені не кліше печатки, що належить СТОВ «Думівське», а підписи від імені керівника СТОВ «Думівське» у Договорі № 3946 виконані не ОСОБА_4, а іншою особою.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» № 4 від 23.03.2012 висновок судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної, оцінюється господарським судом у вирішенні господарського спору на загальних підставах як доказ зі справи, за умови, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникають у такому спорі, і поданий до господарського суду в належним чином засвідченій копії.

З огляду на предмет спору у цій справі та зміст вищезгаданих висновків експерта № 27 від 20.03.2015 та № 20 від 26.03.2015, а також враховуючи, що копії вказаних висновків експертів, які додані СТОВ «Думівське» до позовної заяви, отримані на підставі Протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 07.05.2015, складеного старшим слідчим СУ УМВС України в Сумській області майором міліції ОСОБА_5 (а.с. 27, 27 зворот), і належним чином засвідчені вказаною посадовою особою, копії висновків експерта № 27 від 20.03.2015 та № 20 від 26.03.2015 приймаються колегією суддів як належні докази у справі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів визнає доведеними твердження СТОВ «Думівське», що Договір № 3946 представником СТОВ «Думівське» не підписувався і печаткою СТОВ «Думівське» не скріплювався.

За правилами ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1); Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3).

Відповідно до частин першої - третьої, п'ятої та шостої статті 203 ЦК України: Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1); Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3); Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5); Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6).

Згідно з ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України, у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Враховуючи, що від імені СТОВ «Думівське» Договір № 3946 підписано не уповноваженою на те особою, а докази того, що Банк «Фінанси та Кредит» був обізнаний про відсутність у підписанта від імені СТОВ «Думівське» Договору № 3946 повноважень на вчинення таких дій, в матеріалах справи відсутні, є підстави вважати, що Договір № 3946 укладено з порушенням норм ст. 92 ЦК України, що, відповідно до частин 1, 2 ст. 203 ЦК України, є підставою для визнання Договору № 3946 недійсним.

Такого ж висновку що правовим наслідком підписання договору особою, яка не мала повноважень його підписувати, є визнання такого договору недійсним згідно зі ст. 215 ЦК України, дійшов Вищий господарський суд України у постанові від 14.12.2005 у справі № 163/11-05, у порушенні провадження з перегляду якої відмовлено ухвалою Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 02.02.2006.

Крім того, слід зазначити про таке.

У статті 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання (ч. 1); наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину (ч. 2).

У підпункті 3.4 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.11.2014 між СТОВ «Думівське» та АТ Каргілл укладено договір поставки № CVP74887 (далі Договір поставки № CVP74887) (а.с.92-94), за яким СТОВ «Думівське» мало поставити АТ Каргілл зерно кукурудзи загальною вагою 3 770 тон на загальну суму 7 540 000 грн., а АТ Каргілл оплатити вказане зерно на поточний рахунок № 01, тобто той рахунок, який відкрито СТОВ «Думівське» Банком «Фінанси та кредит» за Договором № 3946.

На виконання Договору поставки № CVP74887 АТ Каргілл перерахувало на рахунок № 01 в оплату зерна кукурудзи 7 542 893,09 грн.

Обставини, повязані з перерахуванням АТ Каргілл грошових коштів в сумі 7 542 893,09 грн. на рахунок № 01, досліджувались під час розгляду судами справи № 920/834/15 за позовом СТОВ «Думівське» до АТ Каргілл та ТОВ «ТД «Аліанс-Медіа» про визнання права власності на майно, витребування майна з чужого незаконного володіння, зобовязання вчинити дії.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 24.07.2015, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.09.2015, у справі № 920/834/15 встановлено, що АТ Каргілл здійснив вказаний платіж платіжним дорученням № 30386 від 21.11.2014.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень (http://reyestr.court.gov.ua/) відсутня інформація щодо скасування або зміни постанови Харківського апеляційного господарського суду від 23.09.2015 у справі № 920/834/15 судом касаційної інстанції, а відтак, рішення Господарського суду Сумської області від 24.07.2015 у цій справі 23.09.2015 набрало законної сили, і обставини, які встановлені в цьому рішенні, в силу ч. 3 ст. 35 ГПК України, не потребують доказування при розгляді цієї справи.

Факт перерахування АТ Каргілл грошових коштів в сумі 7 542 893,09 грн. на рахунок № 01 встановлений також рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2015 у справі № 920/1991/14 за позовом СТОВ «Думівське» до АТ Каргілл, до набрання чинності яким провадження у цій справі колегією суддів припинялось і яким у задоволенні вимог про визнання недійсним договору поставки № CVP74887 СТОВ «Думівське» судом відмовлено, а ухвалою від 12.11.2015 у справі № 920/1991/14 Київським апеляційним господарським судом прийнято відмову СТОВ «Думівське» від апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2015 у справі № 920/1991/14, тобто рішення набрало законної сили.

З огляду на вказані судові рішення, колегія суддів вважає доведеним той факт, що АТ Каргілл на виконання Договору поставки № CVP74887 перерахувало в оплату поставки зерна кукурудзи на рахунок № 01, відкритий Банком «Фінанси та Кредит» для СТОВ «Думівське» за умовами Договору № 3946, грошові кошти в сумі 7 542 893,09 грн., що, в свою чергу, свідчить про те, що на виконання Договору № 3946 учасником цього договору Банком «Фінанси та Кредит» проведено операції з зарахування і списання з рахунку № 01 грошових коштів.

Проте, враховуючи, що про відкриття вказаного рахунку, так само як і про існування Договору № 3946, на підставі якого він був відкритий, СТОВ «Думівське» обізнане не було і будь-яких розпоряджень щодо здійснення операцій по вказаному рахунку Банку «Фінанси та Кредит» не надавало, буде помилковим вважати факт проведення по рахунку № 01 банківських операцій обставинами в розумінні ст. 241 ЦК України, які свідчать про наступне схвалення СТОВ «Думівське» Договору № 3946.

З огляду на вищевикладене, вимоги СТОВ «Думівське» про визнання недійсним Договору № 3946 визнаються законними і обґрунтованими.

Висновок суду першої інстанції про те, що Договір № 3946 не може бути визнаний недійсним як такий, який не вчинено (не укладено), оскільки СТОВ «Думівське» його не укладало і в подальшому не погоджувало, колегія суддів вважає помилковим з огляду на таке.

За нормою ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, у вказаній статті йдеться про те, що для того, щоб договір вважався укладеним в розумінні закону, сторони мають досягти згоди щодо всіх істотних його умов, тобто йдеться про зміст договору.

Проте, у спірному випадку йдеться не про зміст Договору № 3946, а про факт підписання його не уповноваженою на те особою, і зміст договору на цей факт не впливає.

Відповідно, правовідносини сторін у спорі про визнання Договору № 3946 недійсним з тих підстав, що його підписано неуповноваженою особою, нормою ст. 638 ЦК України щодо неукладеності договору не регулюються.

Правильним є застосування до спірних правовідносин норм статей 203, 215 ЦК України.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу задоволення своїх вимог, відповідач вказаних обставин належними та допустимим доказами не спростував.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним укладеного між позивачем та відповідачем договору на розрахунково-касове обслуговування № 3946 від 06.11.2014.

З огляду на обставини, які викладені вище, позовні вимоги позивача про визнання недійсним укладеного між позивачем та відповідачем договору на розрахунково-касове обслуговування № 3946 від 06.11.2014, є законними та підлягають задоволенню. Рішення суду першої інстанції, яким у задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено, підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення яким позов задовольняється повністю.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення Господарського суду міста Києва 06.07.2015 у справі № 910/13342/15 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким позов задовольняється повністю, укладений між позивачем та відповідачем договір на розрахунково-касове обслуговування № 3946 від 06.11.2014 визнається недійсним.

Щодо витрат по сплаті судового збору за подачу позову до суду, слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки вина відповідача в укладенні спірного договору відсутня, колегія суддів, користуючись наданим ч. 2 ст. 49 ГПК України правом, покладає судові витрати за звернення до суду з цим позовом на позивача.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 у справі № 910/13342/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України судові витрати по справі за звернення з апеляційною скаргою покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл».

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 у справі № 910/13342/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 у справі № 910/13342/15 скасувати і прийняти нове рішення.

3. Позов задовольнити повністю.

4. Визнати недійсним договір на розрахунково-касове обслуговування № 3946 від 06.11.2014, укладений між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Думівське» та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит».

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/13342/15.

Повний текст постанови складено: 21.12.2015

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.М. Ропій

ОСОБА_1