РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015Справа №910/25266/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островська О.С.

розглянувши справу № 910/25266/15

за позовом комунального підприємства «Київпастранс»

до товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Пі еС Україна»;

про стягнення 2 135 995,20 грн.

Представники сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 19-06/13 від 19.06.2013р.;

ОСОБА_3, довіреність б/н від 01.10.2015р.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось комунальне підприємство «Київпастранс» (надалі позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Пі еС Україна» (надалі відповідач) про стягнення 2 135 995,20 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору № 14/26-11 про розміщення реклами на транспорті комунальної власності міста Києва від 01.05.2011р. та додатків до нього у визначений строк не розрахувався за надані послуги з розміщення реклами, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 2 135 995,20 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2015р. порушено провадження у справі № 910/25266/15 та призначено її розгляд на 05.11.2015р.

04.11.2015р. від представника позивача через канцелярію суду надійшло письмове пояснення по справі та частково витребувані судом докази.

Присутній у судовому засіданні 05.11.2015р. представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, з підстав наведених у позові.

Представники відповідача в засіданні суду подали клопотання про долучення до справи витребуваних доказів, а також надали відзив на позовну заяву, в якому заперечили проти позову, посилаючись на те, що не підписали акти виконаних робіт, у звязку із збільшенням позивачем в односторонньому порядку плати за надані послуги без повідомлення у порядку, визначеному п. 3.1.3. договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2015р. розгляд справи було відкладено на 19.11.2015р., у звязку з неподанням позивачем всіх витребуваних судом доказів та необхідністю витребування нових доказів у справі.

18.11.2015р. від представника позивача через канцелярію суду надійшло письмове пояснення по справі та частково витребувані судом докази.

Присутній у судовому засіданні 19.11.2015р. представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, з підстав наведених у позові та поданих поясненнях.

Представники відповідача заперечили щодо задоволення позовних вимог та просили відкласти розгляд справи, у звязку з необхідністю подати додаткові пояснення по справі.

Також, представник відповідача подав клопотання про продовження строку вирішення спору на п'ятнадцять днів.

Водночас, судом було встановлено, що позивач не подав всі витребувані судом докази.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2015р. продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів та розгляд справи відкладено на 08.12.2015р., у звязку з неподанням позивачем всіх витребуваних судом доказів та необхідністю витребування нових доказів у справі.

Представник позивача в судове засідання 08.12.2015р. не зявився, про причини своєї неявки господарський суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. При цьому, через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення та частково витребувані докази.

Представники відповідача присутні в судовому засіданні 08.12.2015р. проти позову заперечили, проте витребувані судом пояснення не подали.

У відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника позивача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників відповідача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.05.2011р. між комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (за договором Сторона1/виконавць) та товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Пі еС Україна» (за договором Сторона2/замовник) було укладено Договір № 14/26-11 про розміщення реклами на транспорті комунальної власності міста Києва.

Відповідно до п. 1.1. договору, сторона1 надає стороні2 транспортні засоби (їх окреми частині), які перебувають у господарському віданні КП «Київпастранс» для розміщення реклами рекламних засобів (надалі - РЗ), а сторона2 використовує надані транспортні засоби відповідно до Порядку розміщення реклами на транспорті комунальної власності м. Києва, затвердженого в установленому порядку, і умов цього договору та здійснює оплату за їх використання.

Згідно з п. 2.2. договору, транспортні засоби (їх окремі частини) із позначенням безпосередніх місць для розміщення РЗ та виду РЗ зазначаються в додатках до цього договору, які є його невідємною частиною.

Умовами пунктів 2.3., 2.4. договору передбачено, що датою початку строку розміщення РЗ вважається день складання акта про нанесення реклами (розміщення РЗ) та підписання його його уповноваженими представниками сторін. Акт про нанесення реклами (розміщення РЗ) підписується не пізніше 7 (семи) календарних днів з моменту оформлення та підписання додаткау.

Відповідно до п. 4.1. договору, оплата за договором здійснюється, починаючи з підписання акту нанесення реклами по кожному новому окремому РЗ.

Розмір плати за цим договором встановлюється стороною1 в залежності від зони розміщення реклами, виходячи з базової плати. Розмір плати у кожному конкретному випадку визначається у додатках до цього договору, які є його невідємною частинами (п. 4.2. договору).

Згідно з п. 4.3. договору, оплата за договором здійснюється в 3-денний термін з моменту отримання рахунку-фактури, але не пізніше 15 числа місяця, за який здійснюється оплата (за умови надання стороною1 відповідних рахунків на оплату).

У п. 6.1. договору сторони домовились, що договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками вступає в силу з дати його підписання і діє протягом 1 (одного) року. Дата погодження договору вказується на першій сторінці в правому верхньому куті.

Сторонами також було підписано Додаток № 1 до договору від 01 травня 2011 року № 14/26-11, в якому визначено кількість одинець транспорту, на якому розміщується реклама, 150 та вартість реклами за місяця з ПДВ 14 999,40 грн. та за 12 місяців 179 992,80 грн.

В подальшому, 28.10.2011р. сторони підписали Додаткову угоду № 1 до Договору №14/26-11 від 01 травня 2011 року, у п. 1 якої дійшли згоди подовжити строк дії договору до 31 грудня 2013 року.

Під час дії договору відповідач надані послуги оплатив частково в сумі 119 995,20 грн. за період травень-грудень 2011 року, що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача, залученою до матеріалів справи.

Водночас, за період з січня по вересень 2012 року відповідач підписав акти здачі-прийняття робіт, проте надані послуги на суму 245 995,20 грн. не оплатив, а за період з жовтня 2012 року по грудень 2013 року відповідач взагалі відмовився підписувати акти прийому-передачі виконаних робіт (послуг) та оплачувати ці послуги.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача кошти в сумі 2 135 995,20 грн., оскільки повідачем не була здійснена оплата наданих послуг в повному обсязі за період з січня 2012 року по грудень 2013 року та не повернуті підписані акти прийому-передачі виконаних робіт (послуг) за період з жовтня 2012 року по грудень 2013 року.

Водночас, відповідач під час розгляду справи суму заборгованості у визначеному позивачем розмірі не визнав, посилаючись на те, що позивач в односторонньому порядку, без будь-яких повідомлень, підвищив вартість наданих за договором у період з вересня 2012 року по грудень 2013 року послуг, у звязку з чим відповідач і не підписав акти прийому-передачі виконаних робіт (послуг) за період з жовтня 2012 року по грудень 2013 року.

Приписами ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною першою статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Під час розгляду справи відповідач не оспорив факт підписання актів прийому-передачі виконаних робіт (послуг) за період з січня по серпень 2012 року та не надав доказів оплати цих послуг, відтак суд визнає обґрунтованими позовні вимоги в цій частині в сумі 119 995,20 грн.

Водночас, відповідач не погодився з актом прийому-передачі виконаних робіт (послуг) за вересень 2012 року на суму 126 000,00 грн., вказуючи про те, що оригінал зазначеного акту відсутній у відповідача та останній підписано невідомою особою, а також на невідповідність суми наданих послуг умовам договору в частині вартості цих послуг.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Водночас, в силу вимог ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна із сторін повинна довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Отже, виходячи зі змісту ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору.

Як вбачається з пояснень позивача, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 21.05.2012р. за № 838 «Про питання визначення розміру плати за розміщення реклами в місті Києві» затверджено Порядок визначення розміру плати за розміщення за тимчасове користування місцями для розташування рекламних засобів зовнішньої реклами, які перебуваютьу комунальній власності територіальної громади м. Києва, яким змінено тариф за розміщення реклами на транспорті.

Так, відповідно до додатку 4 вищезазначеного розпорядження, тариф за розміщення реклами на транспорті розраховується за один рухомий склад , а не за 1 кв. м.

Відповідно до пп. 3.1.3., сторона1 зобовязується повідомляти сторону2 про зміну тарифів, що передбачені цим договором, в письмовій формі, не пізніше, ніж за 15 календарних днів до моменту введення в дію нових тарифів.

Також, умовами п. 4.7. укладеного між сторонами договору визначено, що у випадку прийняття виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) рішення щодо зміни розмірів плати (тарифів) за надання послуг по розміщенню РЗ на обєктах (їх частинах) сторони1, розрахунки проводяться відповідно до прийнятих рішень, про що сторона1 повідомляє сторону2 не пізніше 15 днів від дня прийняття такого рішення. При цьому, сторони погодилися, що протягом 15 днів з дня отримання такого повідомлення сторона2 зобовязана підписати зі стороною1 додаткову угоду про коригування розміру плати за надання послуг по цьому договору. У випадку ненадходження у вказаний строк від сторони2 додаткової угоди чи письмової відмови від сплати нового розміру плати, це визнається як згода на зміну розміру плати.

Під час розгляду справи позивач на вимогу суду не надав доказів повідомлення відповідача про зміну тарифів на розміщення реклами та наміру укласти додаткову угоду в частині зміни ціни договору, що прямо передбачено п. 4.7. договору.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, ст. 180 Господарського кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписом ст. 638 Цивільного кодексу України, ст.180 Господарського кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом вказаних норм вбачається, що сторони є вільними в укладенні договору, а його умови є обов'язковими до виконання.

Крім того, згідно з п. 9.4. договору, будь-які зміни та доповнення до цього договору чинні тільки в випадку, якщо вони викладені у додатковій угоді, здійснені в письмовій формі і підписані уповноваженими представниками, скріплені печатками сторін та погоджені Головним управлінням транспорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Таким чином, зважаючи на вимоги вищезазначених правових норм та умови п.п. 4.7., 9.4. договору, позивач не мав права збільшувати розмір плати за надання послуг по договору в односторонньому порядку та без повідомлення відповідача. При цьому, зазначення в акті прийому-передачі виконаних робіт (послуг) за вересень 2012 року збільшеної суми вартості наданих послуг та підписання його представником відповідача не може вважатись укладанням додаткової угоди до договору щодо зміни ціни договору, оскільки укладання додаткової угоди прямо передбачено умовами договору.

Крім того, позивачем до матеріалів справи надано лист відповідача за № 1758-13, в якому останній повідомив про відмову від підписання актів прийому-передачі виконаних робіт (послуг), у звязку з неправомірним збільшенням ціни наданих послуг.

Водночас, під час розгляду справи та у відзиві на позовну заяву відповідач не оспорював факт отримання рахунків на оплату та актів прийому-передачі виконаних робіт (послуг) за період з жовтня 2012 року по грудень 2013 року, як і не оспорив факт надання відповідачем послуг за вказаний період.

Таким чином, з огляду на встановлені вище обставини та зважаючи на обовязок відповідача за договором оплачувати надані послуги, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у сумі 359 985,60 грн., яка виникла за період з січня 2012 року по грудень 2013 року, виходячи з ціни, визначеної у Додатку № 1 до договору № 14/26-11 про розміщення реклами на транспорті комунальної власності міста Києва від 01.05.2011р. (179 992,80 грн. (за 12 міс.) х 2).

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Пі еС Україна» (03113, м. Київ, вул. М. Василенка, 2; ) на користь комунального підприємства «Київпастранс» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2; ) 359 985 грн. 60 коп. заборгованості та 5 399 грн. 78 коп. витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 14.12.2015р. Суддя А.І.Привалов ОСОБА_4