КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2015 р. Справа№ 910/16699/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача не з'явились

від відповідача-1 не з'явились

від відповідача-2 не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго»

на рішення господарського суду міста Києва

від 31.08.2015 р. (суддя Картавцева Ю.В.)

у справі №910/16699/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго»

(далі - ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго»)

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю

«Престиж Дніпро» (далі - ТОВ «Престиж Дніпро»)

2) Української державної корпорації по виконанню

монтажних і спеціальних будівельних робіт

«Укрмонтажспецбуд» (далі - УДК «Укрмонтажспецбуд»)

про визнання договору поруки недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 31.08.2015 р. у справі №910/16699/15 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись із згаданим рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог апелянт посилався на те, що оскаржене рішення прийнято з неправильним застосуванням положень ст.ст. 203, 215, 234, 236, 553 ЦК України, укладений між відповідачами договір поруки є фіктивним, таким, що порушує процесуальні права позивача щодо територіальної підсудності майнового спору за укладеним між позивачем та відповідачем-2 договором про закупівлю робіт.

За твердженнями апелянта, договір поруки не може укладатися без відома боржника, в даному випадку позивача, адже згідно ст. 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, проте позивача не було повідомлено про таку вимогу, зобов'язання позивача перед відповідачем-2 на підставі договору про закупівлю робіт становить 13 692 078,06 грн., натомість відповідальність поручителя за договором поруки обмежена грошовою сумою в розмірі 1 000,00 грн., що в черговий раз підтверджує фіктивність цього правочину тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу №910/16699/15 за апеляційною скаргою ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 13.10.2015 року.

07.10.2015 р. від УДК «Укрмонтажспецбуд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-2 просив в задоволенні скарги відмовити, оскаржене рішення залишити без змін, одночасно просив скаргу розглянути без участі представника відповідача-2 за наявними у справі матеріалами.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2015 р. та 10.11.2015 р. через нез'явлення в судове засідання представників позивача та відповідача-1 розгляд справи №910/16699/15 відкладався.

Розпорядженням заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 24.11.2015 р. з огляду на перебування судді Коршун Н.М. у відпустці, змінено склад суду та визначено судову колегію у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Жук Г.А.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 24.11.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду, й через нез'явлення в судове засідання представників позивача та відповідача-1 розгляд справи №910/16699/15 в черговий раз відкладено на 15.12.2015 року.

Розпорядженням заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2015 р., враховуючи формування постійного складу судових колегій Київського апеляційного господарського суду, вихід судді Коршун Н.М. з відпустки, змінено склад суду та визначено судову колегію у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду.

На підставі ч. 1 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

У разі зміни складу суду апеляційної інстанції розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений статтею 102 ГПК строк розгляду апеляційної скарги (п. 9-2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011 р. «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України»).

В судове засідання 15.12.2015 р. вкотре не з'явилися представники всіх учасників судового процесу, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, як вище зазначалося відповідач-2 просив розглядати справу за відсутності його представника, позивач та відповідач-1 про неявку апеляційний господарський суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Оскільки позивач та відповідач-1 про час і місце розгляду справи повідомлялися належно, відповідач-2 просив розглядати справу за відсутності його представника, неявка представників цих учасників судового процесу не перешкоджає вирішенню спору по суті, апеляційний господарський суд вважав за можливе апеляційну скаргу розглянути за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

На підставі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що від нього не залежали. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Престиж Дніпро», УДК «Укрмонтажспецбуд» про визнання договору поруки недійсним. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірний правочин є фіктивним, спрямованим на порушення процесуальних прав позивача щодо територіальної підсудності майнового спору за укладеним між позивачем та відповідачем-2 договором про закупівлю робіт, його укладено без відома боржника, поручителем не було повідомлено позивача про вимогу кредитора, зобов'язання позивача перед відповідачем-2 на підставі основного договору складає 13 692 078,06 грн., тоді як порука обмежена грошовою сумою в розмірі 1 000,00 грн. Отже такий договір не спрямований на настання правових наслідків, він є фіктивним тощо.

Суд першої інстанції, з'ясувавши фактичні обставини, розглянувши подані документи і матеріали, дійшов висновку про безпідставність й необґрунтованість позовних вимог, відтак відмовив у їх задоволенні.

Так, відмовляючи в позові, місцевий суд посилався на те, що для визнання спірного договору поруки недійсним з підстав його фіктивності, позивачу необхідно було довести відсутність у відповідача-1 на момент його укладення наміру сплатити 1 000,00 грн. в забезпечення виконання позивачем основного зобов'язання, проте позивачем не надано доказів на підтвердження цих обставин, а його доводи про зміну територіальної підсудності не знаходять свого підтвердження в межах заявлених підстав позову. За висновками суду першої інстанції, відповідачі вправі були укласти спірний договір поруки в забезпечення виконання зобов'язання позивачем на визначену договором поруки суму, тому відсутні підстави вважати цей правочин недійсним через його фіктивність тощо.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 14.08.2013 р. між ТОВ «Престиж Дніпро» (поручителем) та УДК «Укрмонтажспецбуд» (кредитором) укладено договір поруки №1408 (далі - Договір поруки), за умовами п. 1.1 якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» (боржник) за договором №3213 від 30.05.2013 р. (далі - Основний договір) між УДК «Укрмонтажспецбуд» (кредитором) та ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» (боржником) в частині сплати за виконані роботи.

За умовами п.п. 3.2, 4.1 Договору поруки, поручитель забезпечує виконання зобов'язання за Основним договором в повному обсязі й відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником за цим договором в сумі 1 000,00 грн.

Положеннями ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У силу приписів ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (абзац 5 п. 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Підставою недійсності правочину на підставі ст. 215 ЦК України є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, встановлено приписами ст. 203 ЦК України. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, договори можуть бути визнані недійсними лише з підстав і за наслідками, передбаченими законом. Тому в справі про визнання договорів недійсними суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання їх недійсними і настання певних юридичних наслідків.

Підставою для визнання оспорюваного Договору поруки недійсним позивач визначає те, що цей правочин є фіктивним, оскільки ціна Основного договору складає 13 692 078,06 грн., а сума забезпеченого зобов'язання позивача за Договором поруки складає лише 1 000,00 грн., що не може забезпечити виконання зобов'язання позивача за Основним договором.

Так, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі (ст. 553 ЦК України).

Отже, відповідачі правомірно й на підставі положень ст. 553 ЦК України щодо можливості часткового забезпечення виконання зобов'язання порукою вирішили забезпечити виконання позивачем зобов'язання за Основним договором на обумовлену суму 1 000,00 грн.

У відповідності до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення (п. 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Верховний Суд України, розглядаючи справу з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, постановою від 21.01.2015 р. дійшов правового висновку, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність у учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

З огляду на наведене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що для визнання спірного Договору поруки недійсним з підстав його фіктивності, позивачу необхідно було довести відсутність у відповідача-1 на момент укладення цього правочину наміру сплатити 1 000,00 грн. в забезпечення виконання позивачем основного зобов'язання. Таких доказів матеріали справи не містять, натомість в матеріалах справи наявна вимога відповідача-2 до відповідача-1 від 06.10.2014 р. виконати зобов'язання на підставі Договору поруки.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженими певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.ст. 33, 34 ГПК України).

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, як і не доведено наявності тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними тощо, його доводи з приводу порушення його процесуальних прав щодо територіальної підсудності майнового спору за Основним договором є безпідставними.

Твердження апелянта щодо того, що договір поруки не може укладатися без відома боржника спростовуються висновками Вищого господарського суду України (п. 3.16. постанови пленуму №11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними») де вказано, що згідно з приписами статей 553, 554 ЦК України договір поруки укладається кредитором і поручителем за зобов'язанням, яке забезпечується договором поруки. Що ж до боржника, то він стороною договору поруки не виступає, а є учасником у зобов'язанні, забезпеченому порукою. Обов'язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоду боржника на укладення такого договору законодавством України не передбачений та не випливає зі змісту правовідносин поруки. Відповідно відсутність зазначеної згоди не порушує й умов дійсності договору поруки та не є підставою для визнання його недійсним.

Посилання скаржника на неповідомлення позивача, як боржника, поручителем на підставі ст. 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора, суд апеляційної інстанції визнав безпідставними, адже сам факт такого неповідомлення позивача свідчить лише про неналежне виконання відповідачем-1 його зобов'язань за Договором поруки, проте жодним чином не впливає на дійсність/недійсність цього правочину.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 31.08.2015 р. у справі №910/16699/15 - без змін.

Матеріали справи №910/16699/15 повернути за належністю до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

Н.М. Коршун