РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2015 р. Справа № 902/1417/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуюча суддя Сініцина Л.М.

судді Гудак А.В.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Кужель Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача - ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" від 27.11.2015 р. на рішення господарського суду Вінницької області від 09.11.15 р. у справі № 902/1417/15

за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Хавестер"

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке"

про стягнення 84 446,61 грн. заборгованості

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 - представник, довіреність від 29.08.2013 р. в справі;

від відповідача: не з'явився.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 09.11.2015 р. у справі № 902/1417/15 (суддя Мельник П.А.) задоволено позов ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Хавестер" до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке"; стягнуто з відповідача на користь позивача 80 633,62 грн. індексу інфляції, 3 812,99 грн. 3 % річних та 1 266,71 грн. судових витрат. При прийнятті рішення суд виходив з того, що позов обґрунтований, правомірний та підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" звернулося з апеляційною скаргою від 27.11.2015 р., в якій просило винести рішення, яким скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 09.11.2015 р. у справі № 902/1417/15 і прийняти нове, яким відмовити ТзОВ "Хавестер" у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом при ухвалені оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи; не доведено обставини, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; висновки, зроблені судом не відповідають обставинам справи; судом порушено і не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Єдиними доказами виконаних робіт в обґрунтування позову є акти виконаних робіт, які відсутні у ТзОВ "Ситковецьке", а також походження та підписант яких ТзОВ "Ситковецьке" не відомі. Крім того, для оформлення вказаних актів необхідним був ряд інших доказів згідно договору. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження підписання наявності так званих "Відомостей про обсяги виконаних робіт". В справі відсутні докази чи були взагалі підготовлені поля для посіву культур. Крім того, суд не врахував тієї обставини, що рішенням господарського суду Вінницької області від 01.04.2015 р. у справі 902/276/15 стягнуто з ТзОВ "Ситковецьке" на користь ТОВ "Хавестер" заборгованість по договору № ДГ-0000223 в розмірі 229 660,00 грн. основного боргу, 26 766,39 грн. пені, 48 182, 67 грн. інфляції, 5 134, 32 грн. 3 % річних. В ході виконавчого провадження ТзОВ "Ситковецьке" виконано рішення суду та погашено заборгованість по договору згідно платіжних доручень № 1210 від 04.09.2015 р., № 1288 від 30.09.2015 р., № 1447 від 03.11.2015 р. № 1792 від 18.11.2015 р., що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження № 47919770 від 20.11.2015 р, яка винесена в ході виконання судового наказу. Боржником виконано рішення господарського суду Вінницької області від 01.04.2015 р. в порядку, передбаченому чинним законодавством з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження". Підстав для застосування штрафних санкцій та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання рішення суду немає. Крім того, в позовній заяві зазначено, що інфляційні втрати та штрафні санкції в розмірі 3 % річних за період з 01.05.2014 р. по 18.02.2015 р. стягнуті рішенням господарського суду Вінницької області від 01.04.2015 р. При цьому в новому розрахунку інфляційних витрат та 3 % річних зазначено період з 11.02.2015 р. по 07.09.2015 р. В оскаржуваному рішенні суду розрахунок заборгованості взагалі не обґрунтовано. Судом допущено стягнення штрафних санкцій в подвійному розмірі за період з 11.02.2015 р. по 18.02.2015 р.

Позивач - ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Хавестер", у запереченні на апеляційну скаргу просив у задоволенні скарги відповідачу відмовити, рішення господарського суду Вінницької області від 09.11.2015 р. залишити без змін, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є повністю законним та обґрунтованим. Сторонами було укладено договір № ДГ-0000223 від 25.04.2014 р., що є дійсним і він не оспорювався до цього часу. За вказаним договором надано послуги, що зафіксовано у відповідності до пункту 2.3 договору у оформлених сторонами актах виконаних робіт, підписаних керівниками сторін, якими підписано сам договір, що також не оспорювалося. Твердження відповідача, що відсутні докази виконання робіт, не спростовує дійсність основного документального підтвердження - акт виконаних робіт. Неналежне оформлення сторонами відомостей про надання послуг, ніяк не позбавляє боржника обов'язку виконання розрахунків за цим актом. На момент звернення з первісним позовом у позивача не було змоги застосувати у розрахунках інфляційних нарахувань за лютий 2015 р. згідно офіційної інформації на сайті Міністерства Фінансів України. Тому, вони були застосовані у додатковій позовній заяві у справі № 902/1417/15, яка є предметом розгляду на даний момент. Твердження відповідача про те, що немає підстав для стягнення інфляційних втрат з 11.02.2015 р. по 18.02.2015 р., а також, що це є стягненням у подвійному розмірі не відповідає дійсності. Додаткові 3% річних, нарахованих на суму боргу за період з 18.02.2015 р. по 07.09.2015 р. Станом на день винесення рішення по справі доказів проведення розрахунків з позивачем не має. Відповідач маніпулює фактом виконання з його боку рішення суду, тоді як рішення суду було ним виконано 07.09.2015 р. після проведення дій Відділом примусового виконання рішень, а позивачем зроблено розрахунок інфляційних та річних на 07.09.2015 р., тобто, за період, коли відповідач не здійснив погашення свого боргу, навіть частково. Судом належним чином було досліджено всі надані докази, перевірено нарахування заявлених сум інфляційних та річних. Суд обґрунтовано дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідач (апелянт) явку представника у судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про день і час розгляду апеляційної скарги, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (ухвали апеляційного суду) (а.с.51).

Оскільки явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, сторони належним чином були повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представника відповідача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив в повному обсязі; пояснив, що ухвалу виконав частково, докази оплати відповідачем основного боргу, з врахуванням часткових проплат не надав; просив залишити рішення господарського суду Вінницької області без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення представника позивача; розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу; перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 01.04.2015 р. у справі № 902/276/15 задоволено позов ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Хавестер" до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" про стягнення 309 743,38 грн.; стягнуто з відповідача на користь позивача 229 660,00 грн. основного боргу, 26 766,39 грн. пені, 48 182,67 грн. інфляційних втрат, 5 134,32 грн. 3 % річних та 6 194,86 грн. судових витрат (а.с.11-13).

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 р. у справі № 902/276/15 задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке"; рішення господарського суду Вінницької області від 01.04.2015 р. у справі № 902/276/15 змінено у частині стягнення пені у сумі 26 766 грн. 39 коп. та судових витрат, у решті - рішення залишено без змін; пункти перший та другий резолютивної частини рішення господарського суду Вінницької області від 01.04.2015 р. у справі № 902/276/15 викладено у наступній редакції: "Позов задоволити частково; стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Хавестер" 229 660 грн. 00 коп. основного боргу, 25 751 грн. 77 коп. пені, 48 182 грн. 67 коп. інфляційних втрат, 5 134 грн. 32 коп. 3 % річних, всього - 308 728 грн. 76 коп. та 6 174 грн. 56 коп. витрат по сплаті судового збору. У стягненні пені у сумі 1 014 грн. 62 коп. відмовити"; стягнуто з позивача на користь відповідача 10 грн. 15 коп. витрат за подання апеляційної скарги; стягнуто з відповідача в доход Державного бюджету України 1 грн. 31 коп. судового збору за подання апеляційної скарги (а.с.52-54).

Вказані судові рішення до Вищого господарського суду України не оскаржувалися.

На виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 р. у справі № 902/276/15, яка набрала законної сили 02.06.2015 р., видано наказ (а.с.14).

Як вбачається з банківської виписки, постанови про закінчення виконавчого провадження та апеляційної скарги, відповідачем (боржником) в процесі виконання судового рішення було проведено частковий розрахунок 04.09.2015 р. в сумі 11 343,53 грн. (перша проплата) (а.с.15-16, 39, 41).

20.10.2015 р. ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Хавестер" звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" про стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних в сумі 84 446,61 грн. (а.с.3-5).

Згідно абзацу 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Абзацами 1, 3 пункту 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", із подальшими змінами та доповненнями, визначено, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Як вбачається з вищенаведених судових актів, позовні вимоги ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Хавестер" в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат задоволено повністю; 3 % річних стягнуто за період з 23.05.2014 р. по 18.02.2015 р. в сумі 5 134,32 грн., а інфляційні втрати за період з червня 2014 р. по лютий 2015 р. в сумі 48 182,67 грн. (а.с.53 на звороті).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України (ЦК України) боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суд України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" із подальшими змінами та доповненнями, визначено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, сплата трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань є відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманням компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Абзацом 2 пункту 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум; якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Згідно листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97 р., індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Пунктом 3.2 вищезгаданої постанови пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р. передбачено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно пункту 1.9 даної постанови пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Таким чином, позивач правомірно звернувся до суду вимогою про стягнення сум передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України за час прострочення виконання зобов'язання, оскільки з наявних у справі доказів, зокрема, постанови про закінчення виконавчого провадження № 47919770 вбачається, що на дату звернення позивача до суду грошове зобов'язання у повному обсязі повністю не було виконано (а.с.41).

З розрахунків позивача вбачається, що інфляційні втрати нараховані ним на суму основного боргу 229 660 грн. та заявлені до стягнення за період з лютого 2015 року по вересень 2015 року в розмірі 80 633,62 грн., а 3 % річних - за період з 18.02.2015 р. по 07.09.2015 р. в розмірі 3 812,99 грн. (а.с.4-5).

Колегія суддів, здійснивши перерахунок сум інфляційних втрат та 3% річних зазначає, що розрахунок позивача, який перевірений судом першої інстанції, є арифметично не вірним.

Позивачем не вірно визначений початок періоду нарахування заявлених до стягнення сум 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки попередніми рішеннями у справі № 902/276/15, які набрали законної сили, 3 % річних стягнуто за період з 23.05.2014 р. по 18.02.2015 р., а інфляційні втрати за період з червня 2014 р. по лютий 2015 р., тобто нарахування 3 % річних необхідно здійснювати починаючи з 19.02.2015 р., а інфляційних втрат - з березня 2015 року згідно вказаного порядку застосування індексів інфляції.

Крім того, позивачем не вірно визначено закінчення періоду нарахування заявлених до стягнення сум.

Оскільки, відповідачем було здійснено часткову проплату суми боргу 04.09.2015 р. в розмірі 11 343,53 грн., а день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3 % річних (пункт 1.9 постанови пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р.), то останнім днем, за який можна проводити нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на суму основного боргу 229 660,00 грн., є - 03.09.2015 р., а позивачем проведено нарахування на суму 229 660,00 грн. - по 07.09.2015 р.

Тобто, при здійснені позивачем вказаних розрахунків сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, за час прострочення зобов'язання були допущенні помилки - не враховано визначений законом порядок застосування індексів інфляції та нарахування 3 % річних.

Отже, правомірним та обґрунтованим буде розрахунок 3 % річних за період з 19.02.2015 р. по 03.09.2015 р. (на суму 229 660 грн.) з кількістю днів прострочення 197 в сумі 3 718,60 грн., яка підлягає до стягнення.

В стягненні 3 % річних в сумі 94,39 грн. (3812,99-3718,60=94,39) слід відмовити.

Рішення господарського суду Вінницької області частині стягнення 3 % річних в сумі 94,39 грн., підлягає скасуванню.

Також, правомірним та обґрунтованим буде розрахунок інфляційних втрат за період з березня 2015 року по серпень 2015 року (на суму 229 660,00 грн.) із сукупним індексом інфляції 1.273 в сумі 62 661,96 грн., яка підлягає до стягнення (а.с.56).

В стягненні інфляційних втрат в сумі 17 971,66 грн. (80 633,62-62661,96=17 971,66) слід відмовити.

Рішення суду першої інстанції частині стягнення інфляційних втрат в сумі 17 971,66 грн. також підлягає скасуванню.

Значне завищення позивачем розміру інфляційних втрат пов'язано із застосуванням ним сукупного індексу інфляції, розрахованого за період з лютого 2015 року по вересень 2015 року, у той час, як слід було застосовувати індекс інфляції, який діяв у період, за який здійснювалися нарахування.

Згідно Інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Наведені обставини, місцевим господарським судом залишені поза увагою, не були дослідженні та враховані при розгляді даної справи, що призвело до прийняття ним неправильного рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат в повному обсязі.

Таким чином, подані позивачем та перевірені судом першої інстанції розрахунки в частині нарахування пені та 3 % річних є не вірними, суд першої інстанції, в порушення норм чинного законодавства, прийшов до передчасного висновку про обґрунтованість та доведеність вимог в частині стягнення з 3 % річних в сумі 94,39 грн., інфляційних втрат в сумі 17 971,66 грн., оскільки дані суми нараховані позивачем безпідставно, а тому в їх стягненні необхідно відмовити, скасувавши рішення місцевого господарського суду в цій частині.

Відповідно до частини 1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права (пункт 4 частини 1 статті 104 ГПК України).

Отже, апеляційна скарга відповідача - відповідача - ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" від 27.11.2015 р. підлягає задоволенню в частині доводів стягнення судом першої інстанції сум в подвійному розмірі за період з 11.02. по 18.02.2015 р., а рішення господарського суду Вінницької області від 09.11.2015 р. у справі № 902/1417/15 - скасуванню в частині стягнення 3 % річних в сумі 94,39 грн., інфляційних втрат в сумі 17 971,66 грн.

Інші доводи апеляційної скарги колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки спростовуються вищенаведеним та матеріалами справи, не відповідають нормам законодавства, що регулюють дані правовідносини, не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення та не можуть бути підставою для його скасування.

Відповідно до статті 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, колегія суддів за результатами розгляду апеляційної скарги, дійшла до висновку, про часткове задоволення позову та апеляційної скарги, необхідно розподілити судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 995,76 грн. та з позивача на користь відповідача судовий збір в сумі 298,04 грн. за розгляд апеляційної скарги.

В частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору в сумі 270,95 грн. (1 266,71-995,76=270,95) рішення також підлягає скасуванню.

Крім того, апелянтом не виконано вимоги ухвали апеляційного суду, якою прийнято до провадження апеляційну скаргу, та не доплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 62,92 грн., у зв'язку з чим, дану суму необхідно з нього стягнути в доход Державного бюджету України.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача - ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" від 27.11.2015 р. задоволити частково.

Рішення господарського суду Вінницької області від 09.11.2015 р. у справі № 902/1417/15 скасувати в частині стягнення 3 % річних в сумі 94,39 грн., інфляційних втрат в сумі 17 971,66 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 270,95 грн. Прийняти в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Рішення викласти в наступній редакції:

"Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" (22865, Вінницька область, Немирівський район, с. Ситківці, вул. Мандролька, 19, ) на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Хавестер" (03067, м. Київ, вул. Виборзька, 99, ) 62 661,96 грн. інфляційних втрат, 3 718,60 грн. 3 % річних та 995,76 грн. судового збору.

В стягненні 3 % річних в сумі 94,39 грн. та інфляційних втрат в сумі 17 971,66 грн. відмовити".

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Хавестер" (03067, м. Київ, вул. Виборзька, 99, ) на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" (22865, Вінницька область, Немирівський район, с. Ситківці, вул. Мандролька, 19, ) витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги в сумі 298,04 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" (22865, Вінницька область, Немирівський район, с. Ситківці, вул. Мандролька, 19, ) в доход Державного бюджету України 62,92 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Господарському суду Вінницької області на виконання постанови видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуюча суддя Л.М. Сініцина

Судді А.В. Гудак

ОСОБА_1