КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" грудня 2015 р. Справа№ 910/21448/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

ОСОБА_1

За участю представників сторін:

від позивача: не з"явився;

від відповідача-1: ОСОБА_2 представник;

від відповідача-2: не з"явився;

від третьої особи: не з"явився

розглянувши апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю "АвтоІнтернешнл Метрополіс"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 23.09.2015р.

у справі № 910/21448/14 (головуючий суддя Босий В.П., судді: Грєхова О.А., Підченко Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АвтоІнтернешнл Метрополіс"

до Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", ОСОБА_3 ов Сайпрес Паблік Кампані Лімітед (Bank of Cyprus Public Company Limited) (надалі ОСОБА_3 ов Сайпрес)

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4

про визнання недійсним договору про передачу (відступлення) прав вимоги за договором іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АвтоІнтернешнл Метрополіс" звернулося до Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", ОСОБА_3 ов Сайпрес Паблік Кампані Лімітед (Bank of Cyprus Public Company Limited) (надалі ОСОБА_3 ов Сайпрес), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про передачу (відступлення) прав вимоги за договором іпотеки.

Рішенням Господарського суду м.Києва від 23.09.2015р. у справі №910/21448/14 в задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю АвтоІнтернешнл Метрополіс відмовлено.

ОСОБА_4 погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення місцевого суду скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на те, що місцевим судом при прийнятті рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно зясовано обставини, що мають значення для справи.

В обгрунтування апеляційної скарги скаржник звертає увагу суду на те, що предметом спору є визнання недійсним договору про передачу (відступлення) права вимоги за договором іпотеки.

06.11.2008 року між «ОСОБА_3 ов Сайпрес Паблік Кампані Лімітед» та ТОВ «Компанія ММК», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоінтернешнл Метрополіс» (Іпотекодавець) було укладено іпотечний договір в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 28.10.2008.

Між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та компанією «ОСОБА_3 ов Сайпрес Паблік Кампані Лімітед» (Ваnk оf Сурrus Рublic Соmpany Limited) (ОСОБА_3) укладено договір про передачу (відступлення) прав вимоги за договором іпотеки від 17.04.2014 року, передавалося на підставі дійсної вимоги, предметом якого є нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект 40-річчя Жовтня, 15 (надалі - Оспорюваний правочин).

Відповідно до умов договору про передачу (відступлення) прав вимоги за договором іпотеки від 17.04.2014 року «ОСОБА_3 ов Сайпрес Паблік Кампані Лімітед» відступив, а ПАТ «Альфа-Банк» набуло усі права договором іпотеки від 06.11.2008 р., укладеним між ТОВ «Компанія ММК» та «ОСОБА_3 ов Сайпрес Паблік Кампані Лімітед»

Апелянт звертає увагу суду на те, що з наданих відповідачем-1 доказів оплати за договорами факторингу вбачається, що платіж на суму 54 740 000 доларів США було здійснено 17.04.2014 р., платіж на суму 11 134 000 доларів США - 04.06.2015 р., платіж на суму 8 411 250 доларів США - 01 вересня 2015 р. Таким чином, у відповідності до договору про внесення змін № 4 на час розгляду справи відповідачем-1 на користь відповідача-2 сплачено перший та другий платежі, а третій та четвертий платежі залишаються несплаченими.

З огляду на встановлені строки оплати третього та четвертого платежів заповідно до договору про внесення змін № 4, повна оплата прав вимоги за кредитними зговорами буде виконана лише 01.03.2016 р. Оскільки договором про внесення змін № 4 передбачено строки для сплати третього та четвертого платежів до 01 березня 2016 року включно, на час розгляду даної справи повного фінансування (передачі грошових коштів) Альфа-Банком БОС не відбулось.

Відповідно до п 2.1 договорів факторингу набуття відповідачем-1 права грошової вимоги обумовлене подією, якою згідно договору є передача грошових коштів відповідачем-1, відповідачу-2.

Скаржник зазначає, що відповідач-2 безумовно, і остаточно та повною мірою відступає відповідачу-1 права вимоги за кредитними договорами тільки після того, як будуть передані грошові кошти в рахунок оплати прав вимоги за кредитними договорами.

Таким чином передачі права вимоги за іпотечним договором не було здійснено. Тому що не було виконано відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Скаржник звертає увагу суду на відсутності у нотаріуса договорів факторингу на час посвідчення оспорюваного правочину та невиконання нотаріусом обов'язку з'ясування змісту норм права ОСОБА_3, що регулюють порядок набуття чинності, особливості виконання договору факторингу, та перевірки наявності усіх обставин, що є умовами чинності договору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.10.2015 року порушено апеляційне провадження, викликано представників сторін в судове засідання на 24.11.2015р.

06.11.2015 року від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Ухвалою від 24.11.2015р. розгляд справи № 910/21448/14 відкладено у зв"язку з неявкою представників позивача, відповідача-2 та третьої особи в судове засідання на 15.12.2015р.

В судове засідання з"явився представник відповідача-1, інші представники сторін в судове засідання не з"явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, однак в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача-2 про час та місце розгляду справи.

Представник відповідача-1 заявив клопотання про продовження строку вирішення спору у справі № 910/21448/14 в порядку ст. 69 ГПК України.

Розгляд справи неодноразово відкладався на підставі ст. 77 ГПК України.

29.12.2015 року представники позивача, відповідача-2 та третьої особи в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомлено.

Третьою особою через відділ документального забезпечення суду надійшла заява про розгляд справи без її участі.

У відповідності з положеннями пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається за повідомленою сторонами господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач, відповідач - 2 та третя особа повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати необхідних заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

За таких обставин, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Зважаючи на те, що неявка сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Вислухавши думку представника відповідача -1, дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників позивача, відповідача - 2 та третьої особи.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника відповідача - 1, перевіривши наявні матеріали справи, колегія встановила наступне.

06.11.2008 р. між ОСОБА_3 ов Сайпрес (банк, іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія ММК, правонаступником якого є Товариство, (іпотекодавець) укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №4613 (надалі Договір іпотеки).

Відповідно до п. 2.1 договору як забезпечення своєчасної та повної сплати, дотримання та виконання забезпечених зобовязань, іпотекодавець цим передає іпотекодержателю та на його користь, у найвищій мірі, якою це дозволено чинним законодавством, в іпотеку предмет іпотеки разом зі всіма правами іпотекодавця, правом власності та законним інтересом на предмет іпотеки.

За змістом п. 2.1.2 договору іпотеки предметом іпотеки є:

- нежилі приміщення підвалу (в літ. А) загальною площею 206,00 кв.м, що складає 18/100 частин від нежилих приміщень площею 1 156,10 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Київ, просп. 40-річчя Жовтня, буд 15;

- нежилі приміщення І-го поверху (в літ. А), загальною площею 28,50 кв.м, що складає 2/100 частини від нежилих приміщень площею 1 156,10 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Київ, просп. 40-річчя Жовтня, буд 15;

- нежилі приміщення І-го поверху (в літ. А), загальною площею 82,40 кв.м, що складає 8/100 частини від нежилих приміщень площею 1 156,10 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Київ, просп. 40-річчя Жовтня, буд 15;

- нежилі приміщення І-го поверху (в літ. А), загальною площею 332,50 кв.м, що складає 29/100 частини від нежилих приміщень площею 1 156,10 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Київ, просп. 40-річчя Жовтня, буд 15.

Згідно з п.п. 1.2 та 2.3 Договору іпотеки іпотекою забезпечено зобовязання за чотирма кредитними договорами:

- кредитний договір 1 на суму 7 100 000,00 доларів США від 28.10.2008 р., укладений між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія ММК, правонаступником якого є Товариство;

- кредитний договір 2 на суму 600 000,00 доларів США від 28.10.2008 р., укладений між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю Омега-Інвест, правонаступником якого є Товариство;

- кредитний договір 3 на суму 5 300 000,00 доларів США від 28.10.2008 р., укладений між банком та Відкритим акціонерним товариством Завод комунального машинобудування;

- кредитний договір 4 на суму 26 000 000,00 доларів США від 28.10.2008 р., укладений між банком та Товариством.

17.04.2014 р. між ОСОБА_3 ов Сайпрес (в якості первісного іпотекодержателя) та ПАТ Альфа-банк (у якості нового іпотекодержателя) був укладений договір про передачу (відступлення) прав вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 1836, 1837.

Відповідно до п. 2.1 договору відступлення встановлено, що у звязку з відступленням відповідних прав вимоги за кредитами новому іпотекодержателю у якості цесіонарія відповідно до договорів відступлення прав вимоги за кредитами, первісний іпотекодержатель цим передає (відступає) права вимоги за договором іпотеки на користь нового іпотекодержателя, а новий іпотекодержатель цим приймає права вимоги за договором іпотеки. Предметом передачі (відступлення) за цим договором є права вимоги за договором іпотеки.

Пунктом 2.3 договору відступлення визначена передача (відступлення) прав вимоги за договором іпотеки від первісного іпотекодержателя до нового іпотекодержателя набуває чинності одразу з підписанням та скріпленням печатками сторін цього договору та його нотаріального посвідчення.

Спір у справі виник у звязку із оспорювання позивачем дійсності договору відступлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами частин 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до п. 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Таким чином, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків, а також наявність його порушених прав внаслідок укладення такого договору.

Як на підставу для визнання недійсним договору відступлення позивач вказує на те, що на момент укладення оспорюваного договору відповідач - 1 не набув права вимоги за основним зобовязанням (кредитними договорами), що суперечить приписам ст. 24 Закону України Про іпотеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Згідно зі ст.ст. 514, 516 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Із вищепереліченого випливає, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

Пунктом 5.5 договору іпотеки сторонами погоджено право іпотекодержателя відступити свої права щодо предмету іпотеки, але лише в тій мірі, в якій він відступив свої відповідні права за кредитними договорами та всіма відповідними фінансовими документами; іпотекодавець цим беззаперечно погоджується на будь-яке таке відступлення та дозволяє здійснити його.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобовязанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні.

За змістом ст. 1 Закону України Про іпотеку іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України Про іпотеку відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобовязанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобовязанням.

З наведеної норми Закону вбачається, що можливість відступити права за іпотечним договором за умови одночасного відступлення права вимоги за основним зобовязанням (у даному випадку за кредитними договорами).

Відступлення права вимоги за іпотечним договором не може відбутися раніше відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. І, навпаки, договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки може укладатися як в той же день, що й за основним зобов'язанням, так і через певний проміжок часу.

З матеріалів справи вбачається, що одночасно з укладенням спірного договору відступлення, 17.04.2014 р. між відповідачами були укладені договори відступлення прав вимоги за кредитом (договори факторингу), за якими ПАТ Альфа-Банк зобовязується в дату підписання цих договорів передати в розпорядження ОСОБА_3 ов Сайпрес грошові кошти, а останній в обмін на це безумовно, остаточно та повністю відступає ПАТ Альфа-Банк права вимоги за кредитними договорами з дати відступлення.

17.04.2014 р. між ОСОБА_3 ов Сайпрес та ПАТ Альфа-Банк укладено чотири договори відступлення прав вимоги за кредитом (договір факторингу), а саме за:

- кредитним договором 1 на суму 7 100 000,00 доларів США від 28.10.2008 р., укладеним між ОСОБА_3 ов Сайпрес та Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія ММК, правонаступником якого є Товариство;

- кредитним договором 2 на суму 600 000,00 доларів США від 28.10.2008 р., укладеним між ОСОБА_3 ов Сайпрес та Товариством з обмеженою відповідальністю Омега-Інвест, правонаступником якого є Товариство;

- кредитним договором 3 на суму 5 300 000,00 доларів США від 28.10.2008 р., укладеним між ОСОБА_3 ов Сайпрес та Відкритим акціонерним товариством Завод комунального машинобудування;

- кредитним договором 4 на суму 26 000 000,00 доларів США від 28.10.2008 р., укладеним між ОСОБА_3 ов Сайпрес та Товариством.

За змістом п. 2.1 вказаних договорів відповідач - 1 набув право вимоги за вказаними кредитними договорами саме з дати відступлення, тобто з 17.04.2014 р., а відтак твердження позивача про те, що повне відступлення права вимоги може відбутися тільки в обмін на передачу грошових коштів, є безпідставним.

На виконання умов вказаних договорів факторингу 17.04.2014 р. ПАТ Альфа-Банк перерахувало на визначений рахунок на користь ОСОБА_3 ов Сайпрес грошові кошти, визначені п. 2.1 таких договорів. Факт здійснення відповідачем-1 оплат за договорами факторингу підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем-2.

Слід зазначити, що спірний договір відступлення та чотири договори відступлення прав вимоги за кредитом (договори факторингу) укладено між відповідачами в один і той же день - 17.04.2014 р.

Враховуючи наявність договорів відступлення прав вимоги за кредитами (договорів факторингу) від 17.04.2014 р. на час нотаріального посвідчення спірного договору відступлення, останній був укладений з дотриманням приписів ч. 1 ст. 24 Закону України Про іпотеку.

Позивачем в суді першої інстанції зауважено про порушення порядку сповіщення боржників про укладення договорів факторингу слід зазначити наступне.

На підтвердження факту допущення порушення порядку сповіщення боржників, а саме умову договорів факторингу щодо строків вручення повідомлень, Товариством надано до суду юридичний висновок компанії Георгіадес & Ассоушіейтс (GEORGIADES & ASSOSIATES) від 19.09.2014 р.

Як вбачається із вказаного висновку, згідно з правом ОСОБА_3 ов Сайпрес та ПАТ Альфа-Банк порушили терміни здійснення повідомлення, оскільки, незважаючи на те, що вони надіслали повідомлення позивальникам і поручителям, вони не зробили це протягом 2 робочих днів. Якщо ця справа розглядатиметься на ОСОБА_3, це питання може стати підставою для того, щоб судді кіпрського суду визнав договір недійсним згідно з правом ОСОБА_3. Крім того, виникне ще й інше питання, чи набув договір факторингу чинності в повному обсязі з огляду на п. 6.1.

Відповідно до ч. 1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Слід зазначити, що вказаний висновок виготовлений на замовлення заінтересованої сторони у даній справі, що ставить під сумнів його обєктивність, у звязку з цими обставинами суд критично оцінює зазначений висновок.

Крім того, спеціалістом (фахівцем), яким був складений вказаний висновок, висловлено припущення стосовно можливих наслідків порушення строків повідомлення.

Пунктом 6.1 договорів факторингу зазначено, що кожна сторона докладе розумних зусиль для того, щоб забезпечити, щоб будь-яка необхідна третя особа без зволікань оформила та вчинила такі дії, що можуть бути обґрунтовано необхідними для надання чинності цьому договору в повному обсязі.

Таким чином, умови п. 6.1 договорів факторингу не виключають його чинності на час укладення спірного договору.

Юридичний висновок компанії Георгіадес & Ассоушіейтс (GEORGIADES & ASSOSIATES) від 19.09.2014 р. не може бути прийнятий як належний та допустимий в розумінні приписів ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказ порушення відповідачами умов договорів факторингу, які б мали наслідком ненабуття ними чинності.

Твердження позивача про порушення третьою особою вимог Закону України Про нотаріат під час посвідчення договору відступлення є безпідставними з огляду на наступне.

За змістом п. 7.5 договору відступлення цей договір та інші документи, на які у цьому договорі робиться посилання, становлять цілісний договір та порозуміння між сторонами стосовно передачі (відступлення) прав вимоги за договором іпотеки. Додатки до цього договору є його невідємною частиною.

Додатки до договору відступлення №1 та №2 містять переклад на англійську мову, скріплені підписами і печатками сторін, та є невідємною частиною договору, а сам договір відступлення підшито та скріплено печаткою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 разом з додатками.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 посвідчувався правочин про відступлення права вимоги за іпотечним договором, а не за договорами факторингу.

Законом України Про нотаріат та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5, не встановлено обовязку нотаріуса при посвідченні договорів про передачу (відступлення) прав вимоги за договором іпотеки досліджувати обставини дійсності договорів відступлення права вимоги за кредитними договорами, в силу законодавчо закріпленої презумпції правомірності правочину.

Таким чином слід зазначити, що оскільки на момент вчинення правочину у нотаріуса були відсутні будь-які докази нікчемності договір факторингу та рішень суду щодо визнання їх недійсними, такі договори є чинними на підставі приписів ст. 204 ЦК України.

Як свідчать матеріали справи, із пояснень третьої особи вбачається, що при посвідченні договору відступлення всі оригінали документів, передбачені чинним законодавством України для такого роду угод, були надані сторонами правочину.

Нормами ст. 24 Закону України Про іпотеку правомірність відступлення права вимоги за іпотечним договором не ставиться в залежність від наявності договору (основного зобовязання) в матеріалах нотаріальної справи.

Факт укладення та існування на час нотаріального посвідчення оспорюваного договору договорів відступлення прав вимоги за кредитом (договір факторингу) сторонами не заперечується, доказів, які б ставили під сумнів цей факт матеріали справи не містять.

Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту порушення третьою особою вимог Закону України Про нотаріат, так і того, яким чином вказані обставини можуть впливати на чинність оспорюваного договору відступлення.

Стосовно посилання позивача на відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності з боку ПАТ Альфа-Банк на укладення договору відступлення слід відзначити таке.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

В матеріалах нотаріальної справи наявні копії довіреностей представників сторін, які підтверджують їх повноваження, зокрема представника ПАТ Альфа-Банк ОСОБА_6 та представника ОСОБА_3 ов Сайпрес ОСОБА_7.

Позивач вказує, що укладаючи спірний договір нотаріус мав перевірити наявність погодження компетентних органів на укладення такого договору у звязку з тим, що такий правочин міг бути значним.

Відповідно до п. 2.1 договору відступлення права вимоги за договором іпотеки передаються (відступаються) первісним іпотекодержателем новому іпотекодержателю без жодної винагороди будь-якого характеру.

З огляду на викладене, припущення позивача про значність правочину в даному випадку є безпідставним, оскільки зі сторони ПАТ Альфа-Банк не виникло жодних грошових зобовязань перед відповідачем-1.

Частиною 1 ст. 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Відповідно до п. 3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

При цьому, за змістом частини 1 ст. 241 ЦК України наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).

Суд відзначає, що пред'явлення позову відповідачем-1 до позивача у даній справі про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі спірного договору, що підтверджується рішенням суду від 13.10.2014 р. у справі № 911/3771/14, а також подання відповідачем-1 документів у даній справі на підтвердження обставин щодо укладення спірного договору, свідчать про наступне схвалення спірного правочину його сторонами.

Позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що договір відступлення суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Таким чином, позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин з якими положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України пов'язують можливість визнання договору відступлення недійсним.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не підтверджені відповідними доказами, не спростовують правильності висновків місцевого суду та не можуть бути підставами для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стосовно доводів викладених в апеляційній скарзі, а саме стосовно обставин щодо набуття відповідачем - 1 права вимоги за іпотечним договором, ПАТ «Альфа-Банк» у відповідності до п. 2.1. договорів відступлення та договорів про внесення змін від 30.04.2015. 28.05.2015. 04.06.2015 та 15.06.2015 повністю виконує взяті на себе зобов'язання, отже, підстав вважати дані договори неукладеним з огляду на їх невиконання - не має.

Стосовно порушення відповідачем-1 строків відправлення повідомлення про відступлення, що свідчить про неукладеність договору факторингу, слід зазначити, що позивачем не вказано, які саме пункти, частини статті певного закону порушено відповідачем, що тягне за собою наслідок у вигляді можливого визнання недійсним договору. Позивачем не доведено, що умова договору про направлення повідомлень третім особам, а саме - невиконання даної умови, - є наслідком та підставою для визнання договору недійсним, а звідси, і визнання похідного зобов'язання недійсним.

Відповідно до юридичного висновку згідно з кіпрським законодавством (юридичний висновок згідно з кіпрським законодавством щодо кредитних договорів, з урахуванням змін і доповнень, між цедентом, цесіонарієм та позичальником від 04.11.14, наданий ОСОБА_8 Крісостомідес енд Ко.Ел.Ел.Сі.), договори про відступлення кредиту (договори факторингу) були оформлені між БК (цедент) та Альфа-Банком (цесіонарій). Позичальники не були стороною договорів про відступлення та не можуть вимагати жодних засобів захисту права стосовно жодного заявленого порушення умови про повідомлення (ст. 4 договорів про відступлення).

Відступлення прав, як таке не є спірним питанням для позичальників, оскільки кредитор (ОСОБА_3 ов Сайпрес Паблік Кампані Лімітед) мав виключне право на відступлення кредиту, навіть без згоди позичальників (стаття 16.1 (а) кредитних договорів).

Стосовно відсутності у нотаріуса договорів факторингу на час посвідчення оспорюваного правочину, слід зазначити, що на момент вчинення правочину у нотаріуса були відсутні будь-які докази нікчемності та/або рішення суду про визнання договорів відступлення права вимог за кредитом недійсними, у зв'язку із чим такі договори є чинними, створюють для сторін відповідні права та обов'язки, а нотаріус, при посвідченні оспорюваного правочину діяв в межах закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування не вбачається, у звязку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю "АвтоІнтернешнл Метрополіс" на рішення Господарського суду м. Києва від 23.09.2015р. у справі № 910/21448/14 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 23.09.2015р. у справі № 910/21448/14 залишти без змін.

Матеріали справи № 910/21448/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

ОСОБА_1