ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2015 р. Справа № 925/1586/15

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Кадусі Н.В., за участі представників сторін: позивача не зявились; відповідача-1 ОСОБА_1 за довіреністю, відповідача-2 ОСОБА_2, відповідача-3 ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного підприємства «Черкаси-Промекоресурс» до комунального підприємства «Управління по експлуатації Будинку рад і обєктів обласної комунальної власності», Черкаської обласної ради і виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання нечинним договору оренди нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач приватне підприємство «Черкаси-Промекоресурс» звернувся в господарський суд з позовом до комунального підприємства «Управління по експлуатації Будинку рад і обєктів обласної комунальної власності» (далі відповідач-1), Черкаської обласної ради (далі відповідач-2) і виконавчого комітету Черкаської міської ради (далі відповідач-3), у якому просив суд визнати нечинним договір оренди № 73-2013 від 30.12.2013, укладений позивачем, як орендарем, та відповідачем-1, як орендодавцем з мотивів укладення цього договору зі сторони орендодавця не уповноваженою особою та шляхом зловживання довірою.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату час і місце розгляду справи, явку свого представника в засідання суду тричі безпідставно не забезпечив.

Відповідач -1 подав письмові заперечення, в яких проти позову заперечував з мотивів безпідставності позовних вимог та обрання позивачем способу захисту, не передбаченого законом.

В засіданні суду відповідачі позов не визнали і просили суд в його задоволенні позивачу відмовити повністю з мотивів необґрунтованості і безпідставності позовних вимог.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд, з урахуванням норм ст.ст. 69, 77 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошувались вступна і резолютивна частини рішення.

Заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд в задоволенні позову відмовляє повністю з наступних підстав.

Із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що державна реєстрація і включення до Єдиного державного реєстру відповідача-1 - комунального підприємства «Управління по експлуатації Будинку рад і об'єктів обласної комунальної власності» проведено 10.03.2004 року.

Відповідно до витягу № 22609719 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, 29.04.2009 року комунальним підприємством «Черкаське ООБТІ», на підставі рішення господарського суду Черкаської області від 14.04.2009 року у справі № 09/4501, проведено реєстрацію права власності територіальної громади сіл, селищ, міст Черкаської області в особі Черкаської обласної ради на частину адмінбудівель з частиною підвалу за адресою м. Черкаси вул. Хрещатик, буд. 225, у тому числі приміщення 3-го поверху № 16, 17, 18, 19.

30.12.2013 позивачем - приватним підприємством «Черкаси-Промекоресурс, як орендарем, і комунальним підприємством «Управління по експлуатації Будинку рад і об'єктів обласної комунальної власності», як орендодавцем, укладено договір № 73-2013 оренди нерухомого майна (будівлі, споруди, приміщення), що належить до обласної комунальної власності. Статтею 1 цього договору його сторони визначили предмет договору, згідно з яким орендодавець зобовязався передати, а орендар прийняти в строкове платне користування нежитлове приміщення 3-го поверху № 16, 17, 18, 19 корисною площею 105,9 кв. м, площі спільного користування 41,83 кв. м, загальною площею 147,73 кв.м., розміщене за адресою: вул. Хрещатик, 225, м. Черкаси. Сторонами договору погоджено усі істотні умови цього договору, зокрема, і щодо орендної плати, строку дії, порідку зміни і припинення договору тощо.

За актом приймання - передачі від 01.01.2014, підписаним представниками обох сторін, орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування на умовах оренди нежитлові приміщення 3-го поверху № 16, 17, 18, 19, корисною площею 105,9 кв.м., площа спільного користування 41,83 кв.м., загальною площею 147,73 кв.м., розміщені за адресою: м. Черкаси, вул. Хрещатик, б. 225, які є обєктом договору оренди № 73-2013 від 30.12.2013.

Рішеннями господарського суду Черкаської області від 09.09.2014 року у справі № 925/1374/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2014 року, від 15.05.2015 року у справі № 925/426/15 стягнуто з приватного підприємства «Черкаси-Промекоресурс» на користь комунального підприємства «Управління по експлуатації Будинку рад і об'єктів обласної комунальної власності» на підставі договір оренди нерухомого майна № 73-2013 від 30.12.2013 заборгованість з орендної плати і відшкодування витрат на оплату комунальних послуг та на утримання комунального майна за період користування.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 08.05.2015 року у справі № 925/656/15 розірвано договір оренди нерухомого майна № 73-2013 від 30.12.2013, укладений між комунальним підприємством «Управління по експлуатації Будинку рад і об'єктів обласної комунальної власності» і приватним підприємством «Черкаси-Промекоресурс», з мотивів систематичного порушення умов договору орендарем, приватне підприємство «Черкаси-Промекоресурс» виселено із орендованих приміщень.

Отже, предметом спору у справі, що розглядається, є вимога позивача до відповідачів про визнання нечинним договору № 73-2013 від 30.12.2013 оренди нерухомого майна (будівлі, споруди, приміщення), що належить до обласної комунальної власності, укладеного позивачем, як орендарем, та відповідачем-1, як орендодавцем з мотивів укладення цього договору зі сторони орендодавця не уповноваженою особою та шляхом зловживання довірою.

За правовою природою спірні правовідносини сторін віднесені до договірних зобовязань найму (оренди), загальні положення про найм (оренду), як окремий вид зобовязань, визначені параграфом 1 глави 58 ЦК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобовязання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України, правові наслідки порушення зобовязання, відповідальність за порушення зобовязання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України. Крім того, спірні правовідносини сторін перебувають у сфері регулювання Закону України «Про оренду державного і комунального майна».

За змістом з ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки; підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 203, 204, ч. 1 ст. 215 ЦК України: особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка, зокрема, щодо прав та обов'язків сторін. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 230 ЦК України визначено правові наслідки вчинення правочину під впливом обману. Згідно з ч. 1 цієї статті, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Поняття цивільної правоздатності і дієздатності юридичної особи визначені нормами статей 91, 92 ЦК України. За їх змістом цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи. Юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Відповідно до п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів, зокрема, обману і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину. Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

З огляду на викладені вище обставини справи та з урахуванням наведених норм законодавства суд вважає, що цивільна право- і дієздатність відповідача-1, його право розпоряджатись нерухомим майном, яке є предметом договору оренди № 73-2013 від 30.12.2013, підтверджені наявними у справі належними і допустимими доказами. Навпаки, зазначені позивачем обставини обману, у тому числі шляхом зловживання довірою, позивачем не доведені. За таких обставин наведені позивачем підстави недійсності (нечинності) спірного договору суд такими не визнає, інші обставини, зазначені позивачем в обґрунтування підстав позову, такими, що стосуються предмета спору, не вважає.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, подали всі наявні у них докази і на їх підставі судом прийнято рішення у справі.

Відтак, з урахуванням викладених обставин справи та вимог законодавства суд суперечності нормам законодавства спірного договору не вбачає, тому надає перевагу запереченням відповідача-1, а позов визнає безпідставним, недоказаним і в його задоволенні відмовляє повністю.

На підставі статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-84, 85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня підписання.

Повний текст рішення складено і підписано 18.12.2015 року.

Суддя В.М. Грачов