ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 рокуСправа № 912/4231/15
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Шевчук О.Б. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/4231/15

за позовом Дочірнього підприємства "Золотоніський комбікормовий завод", Черкаська область, м. Золотоноша

до відповідачів

І - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сальковська Зоря", Кіровоградська область, смт. Голованівськ

ІІ - Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаська птахофабрика", Київ

про визнання недійсним договору.

Дочірнє підприємство "Золотоніський комбікормовий завод" (надалі ДП "Золотоніський комбікормовий завод") звернулося до господарського суду з позовною заявою про визнання недійсним договору купівлі - продажу частки у статутному капіталі (фонді) Дочірнього підприємства "Золотоніський комбікормовий завод" від 11.04.2011, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сальковська Зоря" (надалі ТОВ "Сальковська Зоря") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Черкаська птахофабрика" (надалі ТОВ "Черкаська птахофабрика"), з покладенням витрат по сплаті судового збору на відповідачів.

Свій позов ДП "Золотоніський комбікормовий завод" обґрунтовує наступним. Так, позивач стверджує, що спірний договір з боку ТОВ "Сальковська Зоря" підписано особою, яка не мала права на його підписання; згідно заяви від 10.09.2015, адресованої на імя голови комітету кредиторів ТОВ "Черкаська птахофабрика", директор ТОВ "Черкаська птахофабрика" повідомила про те, що ні вона, ні будь-які інші посадові особи угод про відчуження майна товариства не укладали; відомості про зміну засновника ДП "Золотоніський комбікормовий завод" з ТОВ "Черкаська птахофабрика" на ТОВ "Сальковська Зоря" до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не внесені; ТОВ "Сальковська Зоря" не здійснило розрахунок за придбані корпоративні права ТОВ "Черкаська птахофабрика".

Згідно доводів позивача спірний договір укладено з порушенням вимог статті 13 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" під час процедури розпорядження майном боржника ТОВ "Черкаська птахофабрика", яка знаходилась на банкрутстві, без погодження з розпорядником майна боржника; крім того, спірний договір, в порушення вимог пункту 7.1. договору, нотаріально не посвідчений.

Позивач вважає, що спірний правочин є фіктивним, оскільки його вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином

Ухвалою від 04.11.2015 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду, порушив провадження у даній справі та призначив справу до розгляду в судовому засіданні о 15:30 24.11.2015, витребував від сторін необхідні для розгляду справи по суті докази.

Ухвалами від 24.11.2015 та від 14.12.2015 розгляд справи відкладався до 14:30 год. 14.12.2015 та до 12:00 год. 25.12.2015 відповідно на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідачі ні відзив на позов, ні будь-які клопотання господарському суду не подали, позовні вимоги не заперечили, хоча останні належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду даної справи.

Факт отримання ТОВ "Сальковська Зоря" ухвали від 14.12.2015 про відкладення розгляду справи підтверджується списком №2239 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих, списком №101 згрупованих внутрішніх поштових відправлень та витягом з сайту Укрпошти щодо відстеження пересилання поштових відправлень (а.с. 147, 148).

На адресу відповідача ІІ - ТОВ "Черкаська птахофабрика" також були направлені копії ухвал про порушення та про відкладення розгляду справи.

При цьому, господарський суд враховує положення пунктів 3.9.1 та 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" де зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

ОСОБА_1 витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 03150, м. Київ. Печерський район, вулиця Предславинська, будинок, 34-Б.

За цією адресою відповідачу було направлено копію ухвали про порушення провадження у справі від 04.11.2015 та копії ухвал про відкладення розгляду справи від 24.11.2015 та від 14.12.2015. Однак, поштові конверти разом з копіями ухвал від 04.11.2015 та від 24.11.2015 було повернуто органом поштового зв'язку з довідкою: "за закінченням терміну зберігання".

Ухвала від 14.12.2015 про відкладення розгляду справи на 25.12.2015 також була направлена на адресу відповідача ІІ, що підтверджується списком №2239 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих та списком №101 згрупованих внутрішніх поштових відправлень (а.с.147). Однак, з інформації, яка міститься на сайті Укрпошти щодо відстеження пересилання поштових відправлень (а.с. 149), вбачається, що дана ухвала також повернута органом поштового зв'язку за закінченням встановленого терміну зберігання.

З огляду на викладене, господарський суд вважає, що відповідач ІІ також належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення даного судового засідання.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши наявні матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Черкаської області знаходиться справа №01/5026/839/2011 за заявою Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії" до ДП "Золотоніський комбікормовий завод" про визнання банкрутом.

Постановою господарського суду Черкаської області від 24.07.2012 ДП "Золотоніський комбікормовий завод" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_2.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 29.09.2015 у справі №01/5026/839/2011 продовжено установлений судом строк завершення ліквідаційної процедури боржника та строк повноважень ліквідатора банкрута до 20.03.2016.

З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.20-22) та статуту ДП "Золотоніський комбікормовий завод" вбачається, що засновником ДП "Золотоніський комбікормовий завод" є Товариство з обмеженою відповідальністю "Черкаська птахофабрика".

Поряд з цим, господарським судом враховується, що відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаська птахофабрика" господарським судом міста Києва ухвалою від 30.09.2009 було порушено провадження у справі №44/610-б-43/145 про банкрутство.

В подальшому ухвалою господарського суду міста Києва від 18.03.2015 у справі №44/610-б-43/145, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2015, ліквідовано банкрута - Товариство з обмеженою відповідальністю "Черкаська птахофабрика", як юридичну особу у зв'язку з банкрутством; провадження у справі № 44/610-б-43/145 припинено.

Однак постановою Вищого господарського суду України від 15.12.2015 року ухвалу господарського суду міста Києва від 18.03.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 у справі № 44/610-б-43/145 скасовано. Справу № 44/610-б-43/145 передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Під час розгляду справи № 44/610-б-43/145 ліквідатором ДП "Золотоніський комбікормовий завод" було встановлено наявність в матеріалах цієї справи копії договору купівлі - продажу частки у статутному капіталі (фонді) Дочірнього підприємства "Золотоніський комбікормовий завод" від 11.04.2011, укладеного між ТОВ "Сальковська Зоря" (покупець) та ТОВ "Черкаська птахофабрика" (продавець) (надалі договір, а.с. 13-20).

За умовами цього договору продавець передає у власність покупцеві частку у статутному капіталі (фонді) Дочірнього підприємства "Золотоніський комбікормовий завод" (надалі підприємство) у розмірі 100000 (сто тисяч гривень, що становить 100% статутного капіталу (фонду) підприємства (надалі частка), а покупець приймає цю частку та сплачує за неї грошову суму у розмірі та в порядку, передбаченому договором.

Договір підписано представниками сторін договору та скріплено їх печатками.

Позивач вважає, що спірний договір укладено з порушенням норм чинного законодавства та порушує права останнього, оскільки предметом цього договору є право на управління ДП "Золотоніський комбікормовий завод".

Відповідно до положень частини 1 статті 202 Цивільного Кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Вирішуючи спір про визнання договору або його частини недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору (його частини) недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору; правоздатність сторін за договором; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до положень статті 215 Цивільного Кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 Цивільного Кодексу України.

Приписами частин 1, 5 статті 203 Цивільного Кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Поряд з цим господарський суд враховує положення пункту 2.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 з подальшими змінами, який, зокрема, передбачає, що "не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено).

У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо).

Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним."

Як вбачається із змісту спірного договору, сторони договору у пункті 7.1. обумовили, що договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення.

Викладене узгоджується з положеннями частини 1 статті 209 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до частини 4 статті 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Господарський суд враховує, що сторонами не надано господарському суду доказів на підтвердження нотаріального посвідчення спірного договору, тим самим не доведено факту його укладення.

З огляду на вищезазначені норми чинного законодавства та обставини справи підписаний Товариством з обмеженою відповідальністю "Сальковська Зоря" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Черкаська птахофабрика" договір купівлі - продажу частки у статутному капіталі (фонді) Дочірнього підприємства "Золотоніський комбікормовий завод" від 11.04.2011не є укладеним, а тому цей договір не може бути визнано недійсним.

До того ж, господарський суд враховує, що позивач не є стороною спірного договору.

А відповідно до пункту 2.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013, з подальшими змінами, якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Отже, звертаючись з даним позовом до господарського суду позивач повинен довести факт порушення його прав вчиненням спірного правочину. Однак ДП "Золотоніський комбікормовий завод" такого факту не довело.

З огляду на викладене в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Копію рішення надіслати позивачу (Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Обухова, 66-б та АДРЕСА_1); відповідачу І (Кіровоградська область, смт. Голованівськ, вул. Леніна, 44, корп. Б) та відповідачу ІІ (м. Київ, вул. Предславинська, 34-б).

Повне рішення складено 30.12.2015.

Суддя О.Б. Шевчук