ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2015р. Справа№ 914/4131/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Леополіс-плюс», м. Трускавець, Львівська область

до відповідача: Державного підприємства «Львівська обласна дирекція з протипаводкового захисту», м. Львів

про стягнення 282 200 грн. 00 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник (довіреність від 26.10.2015 р.);

від відповідача: не зявився

Товариство з обмеженою відповідальністю «Леополіс-плюс», м.Трускавець, Львівська область звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Державного підприємства «Львівська обласна дирекція з протипаводкового захисту», м. Львів про стягнення 282 200 грн. 00 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 04.12.2015р. призначив розгляд справи на 21.12.2015 р.

Представнику розяснено права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 20.01.2015р. між ТзОВ «Інвестноватор» та відповідачем було укладено договір надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, на виконання умов якого відповідачу було надано кошти в сумі 282 200 грн. 00 коп. Відповідач зобовязувався у строк визначений договором, або в будь-який час на вимогу повернути суму допомоги. 20.10.2015 р. між позивачем та ТзОВ «Інвестноватор» було укладено договір відступлення права вимоги, за яким ТзОВ «Інвестноватор» відступило позивачу право вимоги до відповідача у розмірі 282 200 грн. 00 коп. по договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 28.11.2011 р. Позивач надіслав відповідачу вимогу про сплату заборгованості на користь нового кредитора. Однак, відповідач свої зобовязання по договору не виконав, станом на дату подання позову до суду заборгованість становить 282 200 грн. 00 коп. У звязку з цим просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 282 200 грн. 00 коп. та судові витрати.

Відповідач в судове засідання явку представника не забезпечив, проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості не надав, вимог ухвали суду від 04.12.2015 р. не виконав, повідомлення про дату, час та місце розгляду справи надсилалися на адресу, вказану позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що згідно ст. 64 ГПК України є врученням належним чином.

У відповідності до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті за відсутності представника відповідача та його відзиву на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника сторони, суд встановив наступне.

20 січня 2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестноватор» (сторона-1) та Державним підприємством «Львівська обласна дирекція з протипаводкового захисту» (сторона-2) було укладено договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги.

За цим договором сторона-1 передає у власність стороні-2 (відповідачу) грошові кошти у формі безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, а сторона-2 зобовязується повернути таку ж суму грошових коштів безвідсоткової поворотної фінансової допомоги в строк, визначений цим договором.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 282 200 грн. 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №47 від 20.01.2015 р., №65 від 30.01.2015 р., №71 від 19.02.2015р., №77 від 27.02.2015 р., №104 від 20.03.2015 р., №147 від 01.04.2015р., №185 від 20.04.2015 р., №211 від 30.04.2015 р., №233 від 13.05.2015 р., №255 від 29.05.2015 р., №284 від 22.06.2015 р., №297 від 26.06.2015 р., №344 від 15.07.2015 р., №388 від 29.07.2015 р., №404 від 12.08.2015 р., №428 від 08.09.2015 р., №440 від 15.09.2015 р., №459 від 29.09.2015 р., №486 від 15.10.2015 р.

Відповідно до п. 4.3. сторона має право предявити вимогу щодо повернення частини вже наданої допомоги у будь-який час, в свою чергу сторона-2 повинна виконати цю вимогу у семиденний строк з моменту звернення.

20 жовтня 2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестноватор» (цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Леополіс-плюс» (цесіонарій) та Державним підприємством «Львівська обласна дирекція з протипаводкового захисту» (боржник) було укладено договір відступлення права вимоги (цесії).

Згідно п. 1 договору відступлення права вимоги від 20.10.2015 р., цедент відступає цесіонарію, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові на суму 282 200 грн. 00 коп. та зобовязаний сплатити цеденту суму грошових в розмірі і строки, визначені умовами цього договору.

За умовами цього договору цесіонарій стає новим кредитором у зобовязанні, яке виникло між цедентом та боржником на підставі договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 20.01.2015 р. (п. 2 договору відступлення права вимоги).

Відповідно до п. 3 договору відступлення права вимоги, за цим договором цесіонарій набуває право вимагати від боржника належного виконання обовязку останнього, що виникло на підставі договору, шляхом оплати заборгованості в сумі 282 200 грн. 00 коп. До цесіонарія переходить зазначене вище право вимоги цедента в обсязі та на умовах, що зазначені в п. 3. цього договору та існують на момент укладення цього договору звязку з не проведенням боржником розрахунку.

За вих. №27/10/15 від 27.10.2015 р. позивач надіслав відповідачу вимогу про повернення позики в сумі 282 200 грн. 00 коп.

Відповідач листом за вих. №98/11-15 від 30.11.2015 р. про неможливість виконання у звязку з відсутністю коштів

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень представника позивача відповідач свої зобовязання перед позивачем щодо повернення суми позики не виконав, на дату розгляду справи в суді заборгованість відповідача перед позивачем становить 282 200 грн. 00 коп.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Частиною 1 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, до позивача по договору перейшло право вимоги до боржника (відповідача) у звязку із неповерненням ним суми позики. Факт отримання позики відповідачем не спростовано. Відповідачу надсилалася вимога про оплату, однак сума боргу не погашена.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобовязання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами та підлягають до задоволення повністю.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати (судовий збір) відповідно до вимог ст. 49 ГПК України суд покладає на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 509, 512, 514, 516, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 1046, 1049 ЦК України, ст. 193 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Львівська обласна дирекція з протипаводкового захисту», м. Львів, вул. Родини Крушельницьких, буд. 14, кімната 21 (ідентифікаційний код 36670377) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Леополіс-плюс», м. Трускавець, вул. Суховоля, буд. 54а, Львівська область (ідентифікаційний код 34596894) борг в розмірі 282200грн. 00 коп., 4 233 грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

В судовому засіданні 21.12.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 24.12.2015 р.

Суддя Мазовіта А.Б.