КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2015 р. Справа№ 910/16935/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 довіреність № 010-01/6986 від 31.08.2012;

від відповідача: ОСОБА_3 довіреність № 23/3 від 25.08.2015;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.11.2015

у справі № 910/16935/14 (головуючий суддя Ярмак О.М., судді Демидов В.О., Стасюк С.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

до Приватного акціонерного товариства "Бліц-Інформ"

про стягнення заборгованості у розмірі 22857129,85 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Бліц-Інформ" про стягнення заборгованості у розмірі 22857129,85 грн. за кредитним договором № 27112V1 від 05.01.2012 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2015 у справі № 910/16935/14 призначено судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Провадження у справі до проведення судової експертизи було зупинено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 призначено додаткову судову економічну експертизу, проведення якої також доручено КНДІСЕ; провадження у справі зупинено до закінчення проведення експертизи.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 та передати справу до місцевого господарського суду для подальшого розгляду по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв ухвалу з порушенням норм процесуального права, зокрема, належним чином не обґрунтував доцільність проведення додаткової судової експертизи, тоді як зупиненням провадження у справі здійснив затягування розгляду справи, чим порушив вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) в частині необхідного здійснення розгляду справи упродовж розумного строку.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 24.12.2015.

У судовому засіданні 24.12.2015 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу місцевого господарського суду скасувати. Зазначив, що у даному випадку призначення додаткової експертизи та зупинення провадження по справі порушує гарантоване ст. 6 Конвенції право на розгляд судом спору упродовж розумного строку. Також наполягав на тому, що матеріали справи містять достатньо доказів для зясування судом усіх фактичних обставин справи, перевірки правильності структури та розрахунку вірного розміру заборгованості без залучення експертів в економічні галузі та призначення додаткової судової експертизи.

Представник відповідача у судовому засіданні 24.12.2015 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду - без змін. Наполягав на тому, що зважаючи на складність розрахунків сум, які є предметом позову, необхідність дослідження значного обсягу первинних фінансових документів та їх співставлення з умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, призначення додаткової судової економічної експертизи є необхідним, оскільки висновок первинної експертизи виявився неповним та таким, що суперечить матеріалам справи. Тоді як усунути неясність висновку в судовому засіданні шляхом заслуховування експертів виявилось неможливим у звязку з їх неявкою. На підтвердження власних доводів посилався на практику Вищого господарського суду України при вирішенні аналогічних спорів.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, заслухавши пояснення представників сторін, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Згідно зі ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції в порядку ст. 101 ГПК України, спір у даній справі виник у звязку із невиконанням позичальником ПрАТ "Бліц-Інформ" умов кредитного договору №27112V1 від 05.01.2012 року в частині повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, у звязку з чим, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 22 857 129,85 грн. (в редакції заяви про зменшення позовних вимог від 07.04.2015, т. 2, а.с. 39-40), з яких: заборгованість за кредитом - 15 260 959,55 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 1 981 926,23 грн.; заборгованість за комісією за управління кредитом - 11 703,05 грн.; пеня за порушення строків погашення кредиту - 1 241 707,75 грн.; пеня за порушення строків сплати процентів за користування кредитом - 48 290,96 грн.; пеня за порушення строків сплати комісії за управління кредитом - 631,27 грн.; три проценти річних від простроченої суми боргу за кредитом - 691 433,26 грн.; три проценти річних від простроченої суми боргу за процентами за користування кредитом - 56 642,29 грн.; три проценти річних від простроченої суми боргу за комісією за управління кредитом - 424,20 грн.; інфляційне збільшення суми боргу за кредитом - 3 320 554,19 грн.; інфляційне збільшення суми боргу за процентами - 241 455,27 грн.; інфляційне збільшення суми боргу за комісією за управління кредитом - 1 401,83 грн.

В свою чергу, ПрАТ "Бліц-Інформ" заперечуює позовні вимоги, посилаючись при цьому на необґрунтованість розрахунку заборгованості та вказує, що розмір заборгованості є значно завищеним. Крім того, відповідачем додано до матеріалів справи власний контррозрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого загальний розмір заборгованості становить 4122297,95 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2015 у справі № 910/16935/14 призначено судову експертизу, проведення якої доручено КНДІСЕ. Одночасно провадження у справі було зупинено до проведення судової експертизи (або до надання висновку чи повідомлення про неможливість її проведення) та повернення матеріалів справи до Господарського суду міста Києва.

В подальшому, 09.09.2015 до місцевого господарського суду від експертної установи надійшли матеріали справи та висновок експерта.

Матеріалами справи також підтверджується, що 09.10.2015 позивачем були надані додаткові пояснення щодо висновку експертизи (т. 2, а.с. 152-154), в яких сторона зазначила, що висновки експертів з частини поставлених на їх вирішення питань не відповідають умовам кредитного договору № 27112V1 від 05.01.2012 та чинному законодавству, а також суперечать іншим матеріалам справи. Позивач, зокрема, вказує про розбіжність сум за розрахунками експертів з нарахуваннями позивача в частині процентів за користування кредитом, комісії за управління кредитом, пені за порушення строків сплати комісії, трьох відсотків річних та індексу інфляції.

Відповідачем також заперечується висновок експертизи з посиланням на те, що судовими експертами при проведенні експертизи не враховано положення п. 3.7.5. кредитного договору у редакції додаткової угоди про внесення змін від 28.09.2012., не досліджено всі сплачені позичальником суми за кредитним договором та допущені помилки при визначенні періоду нарахування пені. На підставі наведеного, для зясування розбіжностей між розрахунками сторін, а також для усунення суперечностей, наявних у висновку експертизи, відповідачем подавалися клопотання про призначення додаткової судової експертизи (т. 2, а.с. 194-195) та повторної судової експертизи (т. 2, а.с. 217-219).

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що ухвалою від 10.11.2015 судом першої інстанції було викликано у судове засідання судових експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для надання пояснень щодо висновку експертизи № 8370/8371/15-45 від 31.08.2015.

Втім, у судове засідання 24.11.2015 судові експерти не зявились, жодних пояснень по суті спірних питань, наявних суперечностей у розрахунках та розбіжностей у періодах заборгованості не надали.

Приймаючи до уваги пояснення представників сторін, ухвалою від 24.11.2015 Господарський суд міста Києва визнав висновок експертів № 8370/8371/15-45 від 31.08.2015 у справі № 910/16935/14 неповним та таким, що суперечать іншим матеріалам справи, зазначив, що усунути неясність висновку в судовому засіданні шляхом заслуховування експертів виявилось неможливим, враховуючи їх неявку, у звязку з чим ухвалив призначити по справі додаткову судову економічну експертизу, проведення якої доручив КНДІСЕ. Вказаною ухвалою також зупинено провадження по справі до закінчення проведення експертизи.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач, зокрема, зазначав про неправомірність оскаржуваної ухвали в частині зупинення провадження по справі та просив її скасувати.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає про безпідставність наведених доводів апелянта, враховуючи наступне.

Так, питання зупинення провадження у справі регулюються статтею 79 Господарського процесуального кодексу України. Частиною 2 вказаної статті унормовано, що господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь у судовому процесі, або за своєю ініціативою у разі, зокрема, призначення господарським судом судової експертизи. Згідно з частиною п'ятою цієї ж статті ухвалу про зупинення провадження може бути оскаржено.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Порядок призначення і проведення судової експертизи визначений статтею 41 Господарського процесуального кодексу України, за приписами якої для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Тобто експертиза призначається, коли для вирішення справи необхідні специфічні знання в певній галузі, а призначення судової експертизи є правом господарського суду, яке він використовує для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні спору і потребують спеціальних знань. При цьому, наведена норма не передбачає можливості оскарження процесуальних дій суду щодо призначення експертизи.

Статтею 12 Закону України «Про судову експертизу» судового експерта зобов'язано, незалежно від виду судочинства, провести повне дослідження і дати обґрунтований та об'єктивний письмовий висновок.

Як було вищезазначено, обидві сторони у письмових поясненнях заперечували проти правомірності, обґрунтованості та всебічності проведеного експертного дослідження. З врахуванням цих обставин, суд першої інстанції також визнав висновок неповним і таким, що суперечать іншим матеріалам справи, у звязку з чим вирішив призначити додаткову експертизу по справі.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає про відсутність порушень норм процесуального права під час призначення додаткової експертизи, оскільки відповідно п. 15.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду №4 від 23.03.2012 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" (далі Постанова Пленуму № 4), додаткова експертиза призначається судом після розгляду ним висновку первинної експертизи, якщо виявиться, що усунути неповноту або неясність висновку в судовому засіданні шляхом заслуховування експерта неможливо. Висновок експерта визнається неповним, якщо досліджено не всі надані йому об'єкти або не дано вичерпних відповідей на всі поставлені перед експертом питання. Висновок експерта визнається неясним, якщо він викладений нечітко або носить неповний, неконкретний характер.

Так само, у судовому засіданні 24.12.2015 (під час розгляду апеляційної скарги) сторонами підтверджений той факт, що ними заперечується обґрунтованість та повнота висновку проведеної в межах даної справи експертизи. В свою чергу, суд апеляційної інстанції враховує, що судом першої інстанції вчинялися дії для зясування спірних питань, які виникли у сторін з приводу експертного дослідження, зокрема, ухвалою від 10.11.2015 у судове засідання викликалися судові експерти для розяснення відповідних суперечностей. Однак, вказана ухвала залишилася без виконання з боку експертів.

Також судом апеляційної інстанції враховано, що позивачем 09.10.2015 подавалася заява про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої сума загальної заборгованості за кредитним договором становить 21346180,86 грн. При цьому, вказана сума суттєво відрізняється як від розміру заборгованості, встановленого первинною економічною експертизою, так і від суми, яка зазначена у контррозрахунку відповідача.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність у місцевого господарського суду достатніх підстав для задоволення клопотання відповідача та призначення у даній справі саме додаткової експертизи по справі.

При цьому, у пункті 19 Постанови Пленуму № 4 роз'яснено, що Господарським процесуальним кодексом України не передбачено можливості оскарження ухвал про призначення судової експертизи (в тому числі додаткової судової експертизи). Водночас за приписами статті 79 названого Кодексу господарський суд має право зупинити провадження у справі у випадку призначення судової експертизи, а згідно з частиною п'ятою цієї ж статті ухвалу про зупинення провадження може бути оскаржено. Отже, у вирішенні питань, пов'язаних з оскарженням відповідних ухвал, господарським судам необхідно враховувати таке. Якщо апеляційна чи касаційна скарга за своїм змістом стосується виключно ухвали про призначення судової експертизи у справі, така скарга з урахуванням вимог частини першої статті 106 ГПК України не може бути розглянута господарським судом. У разі коли апеляційна за своїм змістом стосується ухвали про зупинення провадження у справі, вона може бути розглянута господарським судом у загальному порядку виключно з точки зору наявності чи відсутності передбаченої законом підстави для такого зупинення (згаданий пункт 1 ч. 2 ст.79 ГПК України). Якщо ж в апеляційній чи касаційній скарзі йдеться про оскарження як призначення експертизи, так і зупинення у зв'язку з цим провадження у справі, то відповідна скарга може бути прийнята і розглянута в частині зупинення провадження.

Таким чином, враховуючи, що скерування матеріалів справи № 910/16935/14 до КНДІСЕ унеможливлює подальший розгляд судом даної справи до отримання висновків додаткової експертизи, суд першої інстанції правомірно зупинив провадження у справі відповідно до частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України, відтак порушення вимог законодавства в цій частині не відбулося.

Натомість, зміст апеляційної скарги ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" зводиться передусім до аналізу мотивів і підстав для призначення експертного дослідження, тобто до оскарження процесуальних дій суду щодо призначення додаткової судової експертизи, що суперечить імперативним вимогам ст.ст. 41, 106 ГПК України, виходячи зі змісту яких ухвала господарського суду про призначення експертизи (в тому числі додаткової) не може бути оскаржена.

Окрім вищевказаного, апелянтом наголошувалося на недотриманні судом першої інстанції як порядку зупинення провадження у справі, так і порядку призначення та проведення судової експертизи, посилаючись при цьому на положення п. 12 Постанови Пленуму № 4.

Так, пунктом 12 вказаної Постанови Пленуму розяснено, що господарським судам необхідно також враховувати, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Як було вищезазначено, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями переглядати ухвалу місцевого господарського суду в частині належного мотивування та обґрунтованості призначення судової експертизи. Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідним перевірити дотримання судом першої інстанції саме порядку призначення та проведення експертного дослідження, оскільки в даному випадку відповідні недоліки можуть свідчити, в тому числі, про порушення порядку (або взагалі відсутність підстав) для зупинення провадження по справі.

Пунктом 9 Постанови Пленуму № 4 розяснено, що про призначення судової експертизи (в тому числі додаткової) виноситься ухвала, в якій, крім відомостей, передбачених частиною другою статті 86 ГПК, зазначаються, зокрема обставини справи, які мають значення для проведення судової експертизи; підстави та мотиви призначення судової експертизи, у тому числі додаткової, повторної, комісійної, комплексної експертизи; організація або особа, якій доручається проведення судової експертизи; перелік питань, що потребують роз'яснення; об'єкти експертного дослідження; обов'язок експертної організації (експерта) надіслати копії експертного висновку сторонам згідно з частиною першою статті 42 ГПК; сторона, на яку покладено оплату витрат з проведення судової експертизи; про попередження судового експерта про кримінальну відповідальність, передбачену статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що зі змісту оскаржуваної ухвали не вбачається недотримання вищенаведеного порядку призначення та проведення додаткової судової експертизи (яке би зумовило безпідставне затягування судового процесу).

При цьому, зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції при призначенні додаткової експертизи визначив коло питань, які відповідають орієнованому переліку питань, зазначеному в Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 N 53/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.01.2013 р. за N 1/22533, визначив експертну установу, зупинив провадження (зазначивши кінцевий термін, до якого провадження у справі зупиняється), попередив експертів про кримінальну відповідальність, поклав витрати за проведення експертного дослідження на відповідача та скерував матеріали справи до КНДІСЕ. Таким чином, доводи апелянта про порушення судом порядку призначення та проведення додаткової судової експертизи є безпідставними, оскільки як було вищевстановлено, суд першої інстанції виконав обовязкові приписи законодавства та здійснив усі залежні від нього дії для дотримання порядку призначення судової експертизи (зокрема, зазначив необхідні відомості та реквізити у резолютивній частині ухвали, зупинив провадження, а також ухвалив надіслати матеріали справи до експертної установи).

Натомість, саме подання позивачем апеляційної скарги на ухвалу суду, з подальшим направленням матеріалів справи до Київського апеляційного господарського суду стало причиною того, що справа № 910/16935/14 в найкоротший термін не була передана до КНДІСЕ та до теперішнього часу вказаною експертною установою не розпочато додаткове експертне дослідження щодо вирішення поставлених судом запитань.

Колегією суддів також була досліджена практика Вищого господарського суду України, на яку неодноразово посилався позивач при обґрунтуванні апеляційної скарги. З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для висновків суду касаційної інстанції щодо необхідності скасування ухвал про зупинення провадження по справі на підставі призначеної експертизи, здебільшого стали ті обставини, що суди попередніх інстанцій зупиняли провадження та призначали експертизи з приводу тих питань, які не входили до предмета доказування у справі, або ж такі питання зводилися до здійснення технічного розрахунку позовних вимог та визначення правильного розміру заборгованості (в тому числі за відсутності складної структури такої заборгованості). Таким чином, зазначені обставини зумовили формування певних висновків Вищого господарського суду України про наявність підстав для скасування ухвали про зупинення провадження у справі (яка прийнята у звязку з призначеною судом експертизою) з мотивуванням та вказівкою суду касаційної інстанції на відсутність потреби у спеціальних знаннях щодо поставлених на вирішення експертам питань (Постанови Вищого господарського суду України від 22.09.2015 по справі № 909/660/14; від 05.11.2015 по справі № 910/13288/15; від 20.10.2015 по справі № 6/906/59/13-г).

В свою чергу, як вбачається з резолютивної частини оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції на запитання експертам були поставлені питання, які напряму стосуються предмету доказування у справі та вирішення яких безпосередньо повязано з дослідженням банківської фінансово-кредитної документації. Крім того, визначений судом перелік питань орієнтований на зясування суперечностей та розбіжностей, які виникли у розрахунках сторін та які не були в повній мірі зясовані та дослідженні під час проведення первинної судової експертизи.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає про необґрунтованість доводів апелянта стосовно того, що вирішення питань, які оскаржуваною ухвалою були поставлені експертам, чинним законодавством віднесено до виключної компетенції господарських судів.

Так, нормами законодавства не передбачено обовязкова наявність у судді професійної освіти у математичній галузі, а також володіння спеціальними знаннями в економічній та фінансово бухгалтерській сфері. Навпаки, пунктом 6 Постанови Пленуму № 4 розяснено, що господарському суду слід мати на увазі, що чинне законодавство не надає йому права відмовити у призначенні судової експертизи, про яку клопочуться учасники судового процесу, за тим мотивом, що у складі суду є особи, які мають достатні для з'ясування відповідних питань спеціальні знання.

Доводи скаржника в частині недостатнього (на його думку) мотивування судом першої інстанції підстав та доцільності призначення саме додаткової економічної експертизи (а також щодо некоректності частини поставлених на вирішення експертизи питань) не приймаються судом апеляційної інстанції, виходячи з того, що приписами ГПК України не передбачено оскарження ухвали про призначення експертизи, а свої заперечення щодо наведеного сторона вправі викласти у скарзі на судове рішення, яке буде прияйте за наслідками розгляду даної справи (аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 06.10.2015 по справі № 904/6839/14 та від 04.03.2015 по справі № 910/17172/14).

Крім того, необґрунтованими є доводи апелянта про те, що здійснення додаткового експертного дослідження в межах даної справи є підставою для зупинення провадження на невизначений строк, оскільки п. 1.13. Інструкції передбачено, що строк проведення експертизи у кожному окремому випадку встановлюється залежно від складності дослідження з урахуванням експертного навантаження фахівців керівником експертної установи у відповідних межах. При цьому, для проведення дослідження у межах більшого розумного строку визначена окрема процедура, яка (у даному випадку) передбачає обовязкове погодження збільшення такого строку з Господарським судом міста Києва.

Так само безпідставними є доводи апелянта про те, що судом не врахована практика Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) в частині недопущення ухилення суду від розгляду справи по суті та неприпустимості затягування розгляду справи.

На підтвердження безпідставності наведених тверджень позивача, суд апеляційної інстанції зазначає, що стаття 4-3 ГПК України встановлює принцип здійснення судочинства у господарських судах на засадах змагальності. При цьому, основним завданням та обовязком господарського суду, згідно ч. 3 зазначеної статті, є створення сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Натомість, рішеннями ЄСПЛ у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 (п. 33), та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 (п. 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень.

Крім того, принцип змагальності тісно повязаний з принципом рівності, тоді як рівноправність сторін один із необхідних елементів принципу змагальності, «без якого змагальність як принцип не існує». Рівноправність сторін є суттю змагальності, бо тільки через рівні можливості сторін можлива реалізація принципу змагальності.

Так, у Рішенні ЄСПЛ "Дульський проти України" (Заява N 61679/00) від 1 червня 2006 року, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід'ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції зазначає про обґрунтованість доводів відповідача стосовно того, що висновок додаткової експертизи зі спірних питань може бути прийнятий судом в якості належного доказу, прояснити суперечності та розбіжності, виявлені кожною із сторін, посприяти повному і всебічному розгляду справи, а відтак ухваленню правомірного та обґрунтованого рішення суду, прийняття якого є законним інтересом кожної із сторін такого спору.

Крім того, у рішення ЄСПЛ по справі Бендерський проти України №22750/02 від 15.11.2007 зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип незалежного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обовязку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді заслухані, тобто належним чином вивчені судом.

Разом з цим, доводи позивача фактично зводяться до того, що позиція відповідача, зокрема, численні заперечення ціни позову, а також виявлені стороною розбіжності у методиках та способах розрахунку (з подальшим заявленим клопотанням про призначення додаткової експертизи) не має бути врахована судом першої інстанції. При цьому, в даному випадку апелянт вибірково наполягає виключно на обовязку дотримання судом розумного строку розгляду справи, безпідставно не враховуючи права та інтереси іншої сторони, а також усі вищенаведені обовязкові складові, принципи та методи здійснення законного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що у справі було призначено додаткову судову економічну експертизу для роз`яснення питань, які виникли при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, місцевий господарський суд правомірно згідно ст. 79 ГПК України зупинив провадження у даній справі, а тому, підстав для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 не вбачається (аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 29.07.2015 по справі № 916/4779/14 та від 06.10.2015 по справі № 915/1467/14).

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 79, 99, 101106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 у справі № 910/16935/14 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 у справі № 910/16935/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/16935/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.М. Гаврилюк

ОСОБА_1