ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2015 р. Справа № 911/4822/15

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Згурівський комбінат комунальних підприємств»

про стягнення 186038,11 грн.

секретар судового засідання (пом. судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, довір. № 14-138 від 13.05.2014 р.

від відповідача: ОСОБА_2, довір. № 291 від 10.10.2015 р.

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі НАК «Нафтогаз України», позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства «Згурівський комбінат комунальних підприємств» (далі КП «Згурівський комбінат комунальних підприємств», відповідач) про стягнення 186038,11 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання КП «Згурівський комбінат комунальних підприємств» зобов'язань за договором № 1122/14-БО-17 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2013 р. в частині своєчасного проведення розрахунку за переданий у власність відповідача природний газ, у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 59765,08 грн. пені, 8129,21 грн. 3% річних, 118143,82 грн. інфляційних втрат, а також витрати зі сплати судового збору.

Розгляд справи відкладався.

30.11.2015 р. до господарського суду Київської області КП «Згурівський комбінат комунальних підприємств» було подано пояснення № 31 від 27.11.2015 р., відповідно до яких відповідач зазначив, що у відповідності до договору позивачем передано газу в кількості 470992 тис.куб.м на загальну суму 1471622,69 грн., і дана сума на сьогоднішній день оплачена повністю.

КП «Згурівський комбінат комунальних підприємств» відповідно до Статуту підприємства здійснює надання житлово-комунальних послуг населенню, бюджетним та госпрозрахункових організаціям, підприємствам та установам. Фінансово-господарська діяльність підприємства залежить від своєчасної оплати споживачами коштів за надані послуги. Здійснення будь-яких оплат за отримані послуги підприємством проводиться лише після надходження коштів від споживачів на рахунок.

Оскільки підприємство здійснювало постачання теплової енергії виключно бюджетним установам та організаціям, які оплату за надані послуги з теплопостачання здійснювали із затримкою протягом року, тому і виникла заборгованість за природний газ перед НАК «Нафтогаз України», у звязку з чим прострочення оплати за спожитий природний газ виникло не з вини відповідача, так як бюджетні установи та організації несвоєчасно та не в повному обсязі сплачують надані послуги з теплопостачання, а вільні кошти у підприємства відсутні, що і призвело до несвоєчасної оплати за природний газ.

Враховуючи те, що споживачами теплової енергії, яку виробляло підприємство виключно були бюджетні організації, а також збитковість господарської діяльності відповідача, яка за девять місяців становить 247 тис.грн., та відсутність заборгованості за природний газ на даний час, керуючись ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, п. 3 ст. 83 ГПК України, відповідач просив суд зменшити суму штрафних санкцій, заявлених до стягнення позивачем.

Також відповідачем до господарського суду Київської області було подано заяву № 26 від 16.11.2015 р. про відкладення розгляду справи, у звязку з неможливістю представника КП «Згурівський комбінат комунальних підприємств» прибути на розгляд справи.

Крім того, КП «Згурівський комбінат комунальних підприємств» до господарського суду Київської області було подано відзив № 25 від 10.11.2015 р., відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки підприємство повністю розрахувалось за спожитий природний газ.

24.12.2015 р. у судовому засіданні представник позивача надав суду заперечення на відзив № 14/2-1980 від 18.12.2015 р., відповідно до якого позивач зазначив, що підписуючи уповноваженою особою договір купівлі-продажу природного газу та, відповідно, скріплюючи його печаткою підприємства, відповідач розумів всю юридичну відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору (в даному випадку - п. 7.2 договору щодо нарахування пені).

Поряд з цим, відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання. Відповідачем не було надано жодного доказу, який би вказував на наявність таких виняткових обставин, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами. Оскільки виняткові обставини у відповідача відсутні, позивач вважає, що суд не має права зменшувати у даній справі розмір нарахованої пені.

На переконання позивача, у звязку з тим, що відповідач прострочив виконання грошового зобовязання відповідно до умов договору та не повністю розрахувався за поставлений природний газ, позивач правомірно нарахував пеню у зазначеному в позовній заяві розмірі.

Водночас, позивач зазначав про те, що суд має взяти до уваги не лише негативні наслідки, які настануть у відповідача внаслідок прийняття рішення, а і негативні наслідки, спричинені ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» від прострочення виконання зобов'язання відповідача, а також зменшення розміру штрафних санкцій. При цьому позивач звертав увагу суду на те, що підприємство позивача забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом. Тобто, ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» як підприємство державного сектору економіки є об'єктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Позивач для безперервного постачання газу споживачам має постійно проводити розрахунки за отриманий газ з іноземними постачальниками природного газу, що нерозривно повязано з оплатою вартості газу вітчизняними споживачами на користь позивача.

Поряд з цим, негативний фінансовий стан позивача та збитковість результатів його діяльності підтверджується долученою до матеріалів справи копією звіту про сукупний дохід за 2014 рік.

Крім того, позивач наголошував, що нарахована ним пеня не є надмірно великою в порівнянні з несвоєчасно виконаним відповідачем зобовязанням за договором купівлі-продажу природного газу.

У судовому засіданні 24.12.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі; представник відповідача просив суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені та зазначив про невірний арифметичний розрахунок пені та 3% річних. Представник позивача проти задоволення заяви відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій заперечував.

У судовому засіданні 24.12.2015 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

27.11.2013 р. Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Комунальне підприємство «Згурівський комбінат комунальних підприємств» (покупець) уклали договір № 1122/14-БО-17 на купівлю-продаж природного газу, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства 3 примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

У відповідності з умовами п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору покупець зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожний день прострочення платежу (п. 7.2 договору).

Водночас, згідно з п. 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Розділом 11 договору передбачено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

На виконання договору продавець з січня по грудень 2014 року передав, а покупець отримав природний газ на суму 1471622,69 грн.

Факт приймання-передачі природного газу підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.01.2014 р. на суму 286452,79 грн.; від 28.02.2014 р. на суму 237861,54 грн.; від 31.03.2014 р. на суму 130753,69 грн.; від 30.04.2014 р. на суму 18284,93 грн.; від 31.10.2014 р. на суму 89623,78 грн.; від 30.11.2014 р. на суму 216217,03 грн.; від 31.12.2014 р. на суму 492428,93 грн., які підписані повноважними представниками сторін та скріплені їх печатками. Факт отримання від позивача наведених обсягів природного газу відповідачем не заперечується та не спростовується.

Проте, як зазначає позивач, відповідач, в порушення умов договору, за отриманий природний газ розраховувався несвоєчасно.

У звязку з порушенням відповідачем строків оплати за спожитий природний газ, позивач і звернувся до суду з даним позовом про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення оплати.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Приписами ч. 2 п. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просив суд стягнути з відповідача 59765,08 грн. пені, керуючись п. 7.2 договору.

Як зазначалося вище, згідно вказаного п. 7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору, він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З долученого до матеріалів справи розрахунку пені вбачається, що розмір пені було визначено позивачем в сумі 56765,08 грн., у тому числі - за період з 15.02.2014 р. до 02.06.2014 р. в сумі 5111,85 грн., з 15.03.2014 р. до 14.09.2014 р. в сумі 18476,17 грн., з 15.04.2014 р. до 14.10.2014 р. в сумі 14135,95 грн., з 15.05.2014 р. до 14.11.2014 р. в сумі 2118,05 грн., з 15.11.2014 р. до 12.12.2014 р. в сумі 1925,07 грн., з 15.12.2014 р. до 23.12.2014 р. в сумі 1207,68 грн., з 15.01.2015 р. до 26.05.2015 р. в сумі 16790,31 грн.

Відповідно до п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013 р. № 14 день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Як встановлено судом, при нарахуванні пені за прострочення виконання грошових зобовязань, позивач включає день фактичної сплати суми заборгованості в період часу, за який здійснюється стягнення пені, що суперечить п. 1.9 вказаної постанови.

Згідно з арифметичним розрахунком, який був зроблений судом з урахуванням п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013 р. № 14 та зазначених позивачем періодів нарахування пені, обґрунтованим розміром пені за прострочення виконання зобовязання відповідачем у даному випадку є 54172,03 грн.:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
270538.4915.02.2014 - 10.03.2014246.5000 %0.036 %*2312.55
220538.4912.03.2014 - 19.03.201486.5000 %0.036 %*628.38
212038.4921.03.2014 - 30.03.2014106.5000 %0.036 %*755.21
107038.4903.04.2014 - 07.04.201456.5000 %0.036 %*190.62
47038.4909.04.2014 - 14.04.201466.5000 %0.036 %*100.52
47038.4915.04.2014 - 04.05.2014209.5000 %0.052 %*489.72
14038.4906.05.2014 - 01.06.2014279.5000 %0.052 %*197.31
237861.5415.03.2014 - 14.04.2014316.5000 %0.036 %*2626.25
237861.5415.04.2014 - 01.06.2014489.5000 %0.052 %*5943.28
223400.0303.06.2014 - 05.06.201439.5000 %0.052 %*348.87
203400.0307.06.2014 - 19.06.2014139.5000 %0.052 %*1376.43
192800.0321.06.2014 - 26.06.201469.5000 %0.052 %*602.17
182800.0328.06.2014 - 08.07.2014119.5000 %0.052 %*1046.72
166800.0310.07.2014 - 16.07.201479.5000 %0.052 %*607.79
166800.0317.07.2014 - 21.07.2014512.5000 %0.068 %*571.23
163800.0323.07.2014 - 29.07.2014712.5000 %0.068 %*785.34
140961.3801.08.2014 - 07.08.2014712.5000 %0.068 %*675.84
125961.3809.08.2014 - 17.08.2014912.5000 %0.068 %*776.47
115961.3819.08.2014 - 27.08.2014912.5000 %0.068 %*714.83
112961.3829.08.2014 - 01.09.2014412.5000 %0.068 %*309.48
107961.3803.09.2014 - 13.09.20141112.5000 %0.068 %*813.41
130753.6915.04.2014 - 16.07.2014939.5000 %0.052 %*6329.91
130753.6917.07.2014 - 30.09.20147612.5000 %0.068 %*6806.36
102215.0702.10.2014 - 13.10.20141212.5000 %0.068 %*840.12
18284.9315.05.2014 - 16.07.2014639.5000 %0.052 %*599.65
18284.9317.07.2014 - 12.11.201411912.5000 %0.068 %*1490.35
18284.9313.11.2014 - 14.11.2014214.0000 %0.077 %*28.05
89623.7815.11.2014 - 11.12.20142714.0000 %0.077 %*1856.32
192267.2717.12.2014 - 17.12.2014114.0000 %0.077 %*147.49
159067.2719.12.2014 - 21.12.2014314.0000 %0.077 %*366.07
292898.3115.01.2015 - 18.01.2015414.0000 %0.077 %*898.76
292432.2120.01.2015 - 27.01.2015814.0000 %0.077 %*1794.65
188721.0430.01.2015 - 01.02.2015314.0000 %0.077 %*434.32
185069.6103.02.2015 - 03.02.2015114.0000 %0.077 %*141.97
181868.1507.02.2015 - 09.02.2015319.5000 %0.107 %*582.97
181655.6411.02.2015 - 17.02.2015719.5000 %0.107 %*1358.68
180971.5919.02.2015 - 26.02.2015819.5000 %0.107 %*1546.94
180881.2628.02.2015 - 02.03.2015319.5000 %0.107 %*579.81
135451.2604.03.2015 - 15.03.20151230.0000 %0.164 %*2671.92
131774.7617.03.2015 - 17.03.2015130.0000 %0.164 %*216.62
127446.7119.03.2015 - 26.03.2015830.0000 %0.164 %*1676.01
48356.7128.03.2015 - 31.03.2015430.0000 %0.164 %*317.96
46421.6002.04.2015 - 15.04.20151430.0000 %0.164 %*1068.33
44053.3317.04.2015 - 21.04.2015530.0000 %0.164 %*362.08
3631.7323.04.2015 - 21.05.20152930.0000 %0.164 %*173.13
2258.1123.05.2015 - 25.05.2015330.0000 %0.164 %*11.14
Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 8129,21 грн. 3% річних та 118143,82 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що розмір 3% річних було визначено у сумі 8129,21 грн., у тому числі - за період з 15.02.2014 р. до 02.06.2014 р. в сумі 1127,29 грн., з 15.03.2014 р. до 01.10.2014 р. в сумі 2954,97 грн., з 15.04.2014 р. до 10.12.2014 р. в сумі 2169,71 грн., з 15.05.2014 р. до 12.12.2014 р. в сумі 316,81 грн., з 15.11.2014 р. до 12.12.2014 р. в сумі 206,26 грн., з 15.12.2014 р. до 23.12.2014 р. в сумі 129,40 грн., з 15.01.2015 р. до 26.05.2015 р. в сумі 1224,77 грн.

Розмір 3%, який підлягає стягненню з відповідача згідно з вірним визначенням дат закінчення прострочення заборгованості, про яке йшлося вище, становить 7319,19 грн., у тому числі -

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
270538.4915.02.2014 - 10.03.2014243 %533.66
220538.4912.03.2014 - 19.03.201483 %145.01
212038.4921.03.2014 - 30.03.2014103 %174.28
107038.4903.04.2014 - 07.04.201453 %43.99
47038.4909.04.2014 - 04.05.2014263 %100.52
14038.4906.05.2014 - 01.06.2014273 %31.15
237861.5415.03.2014 - 01.06.2014793 %1544.47
223400.0303.06.2014 - 05.06.201433 %55.08
203400.0307.06.2014 - 19.06.2014133 %217.33
192800.0321.06.2014 - 26.06.201463 %95.08
166800.0310.07.2014 - 21.07.2014123 %164.52
163800.0323.07.2014 - 29.07.201473 %94.24
140961.3801.08.2014 - 07.08.201473 %81.10
125961.3809.08.2014 - 17.08.201493 %93.18
115961.3819.08.2014 - 27.08.201493 %85.78
112961.3829.08.2014 - 01.09.201443 %37.14
107961.3803.09.2014 - 13.09.2014113 %97.61
57961.3816.09.2014 - 22.09.201473 %33.35
10961.3824.09.2014 - 25.09.201423 %1.80
1461.3827.09.2014 - 30.09.201443 %0.48
130753.6915.04.2014 - 30.09.20141693 %1816.22
102215.0702.10.2014 - 28.10.2014273 %226.83
71505.5029.10.2014 - 02.11.201453 %29.39
49918.6004.11.2014 - 05.11.201423 %8.21
48454.2908.11.2014 - 16.11.201493 %35.84
19145.0319.11.2014 - 19.11.201413 %1.57
18562.4321.11.2014 - 26.11.201463 %9.15
18085.0428.11.2014 - 30.11.201433 %4.46
10331.6502.12.2014 - 02.12.201413 %0.85
417.2106.12.2014 - 09.12.201443 %0.14
18284.9315.05.2014 - 09.12.20142093 %314.10
7365.3111.12.2014 - 11.12.201413 %0.61
89623.7815.11.2014 - 11.12.2014273 %198.89
192267.2717.12.2014 - 17.12.201413 %15.80
159067.2719.12.2014 - 21.12.201433 %39.22
292898.3115.01.2015 - 18.01.201543 %96.30
292432.2120.01.2015 - 27.01.201583 %192.28
188721.0430.01.2015 - 01.02.201533 %46.53
185069.6103.02.2015 - 03.02.201513 %15.21
181868.1507.02.2015 - 09.02.201533 %44.84
181655.6411.02.2015 - 17.02.201573 %104.51
180971.5919.02.2015 - 26.02.201583 %119.00
180881.2628.02.2015 - 02.03.201533 %44.60
135451.2604.03.2015 - 15.03.2015123 %133.60
131774.7617.03.2015 - 17.03.201513 %10.83
127446.7119.03.2015 - 26.03.201583 %83.80
48356.7128.03.2015 - 31.03.201543 %15.90
46421.6002.04.2015 - 15.04.2015143 %53.42
44053.3317.04.2015 - 21.04.201553 %18.10
3631.7323.04.2015 - 21.05.2015293 %8.66
2258.1123.05.2015 - 25.05.201533 %0.56
Розмір інфляційних втрат, визначений позивачем, становить 118143,82 грн., у тому числі - за період з лютого по травень 2014 року в сумі 9125,94 грн., з березня по вересень 2014 року в сумі 29506,31 грн., з квітня по листопад 2014 року в сумі 20855,67 грн., з травня по листопад 2014 року в сумі 2545,38 грн., за листопад 2014 року в сумі 1702,85 грн., за грудень 2014 року в сумі 5871,09 грн., з січня 2015 року до травня 2015 року в сумі 48536,58 грн.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок інфляційних втрат по періодах, суд встановив наступне.

Нарахування інфляційних втрат за прострочення виконання грошових зобовязань позивач здійснює на не чисту суму простроченого платежу, а ще й додає суму інфляційних втрат, нарахованих позивачем за попередній період, та, крім того, день фактичної сплати суми заборгованості включається в період часу, за який здійснюється нарахування інфляційних втрат.

Однак, як зазначалося вище, відповідно до п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013 р. № 14 день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань.

Водночас, здійснене позивачем нарахування інфляційних втрат за період прострочки на суми інфляційних втрат, нарахованих у попередніх періодах прострочення, суперечить чинному законодавству, оскільки згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник за весь час прострочення зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. А оскільки нараховані позивачем та заявлені до стягнення з відповідача інфляційні втрати у вказаних періодах не є основним боргом, відтак і нарахування інфляційних втрат на ці суми є безпідставним.

Враховуючи вищевикладене, а також заявлені позивачем періоди нарахування інфляційних втрат, суд здійснив розрахунок інфляційних втрат, згідно якого арифметично вірна сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 106926,36 грн.:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
15.02.2014 - 28.02..491.0061623.23272161.72
11.03.2014 - 31.03..491.0224851.85225390.34
09.04.2014 - 30.04.201447038.491.0331552.2748590.76
06.05.2014 - 31.05.201414038.491.038533.4614571.95
15.03.2014 - 31.05..541.09622834.71260696.25
03.06.2014 - 30.06..031.0102034.00205434.03
10.07.2014 - 31.07..031.004667.20167467.23
09.08.2014 - 31.08..381.0081007.69126969.07
15.09.2014 - 30.09.201457961.381.0291680.8859642.26
15.04.2014 - 30.09..691.12816736.47147490.16
01.10.2014 - 28.10..071.0242453.16104668.23
08.11.2014 - 30.11.201448454.291.019920.6349374.92
15.05.2014 - 30.11.201418284.931.1392541.6120826.54
15.11.2014 - 30.11.201489623.781.0191702.8591326.63
15.12.2014 - 23.12..951.0305871.09201574.04
15.01.2015 - 31.01..311.0319079.85301978.16
11.02.2015 - 28.02..641.0539627.75191283.39
04.03.2015 - 31.03..261.10814628.74150080.00
02.04.2015 - 30.04.201546421.601.1406499.0252920.62
01.05.2015 - 31.05.20153631.731.02279.903711.63
Поряд з цим слід зазначити, що приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем було заявлено клопотання про зменшення судом розміру заявлених до стягнення позивачем штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3.1 та п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.2013 р. № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки інфляційні втрати та відсотки річних не є штрафною санкцією та за своєю правовою природою не є неустойкою, то у суду відсутні підстави для зменшення розміру заявлених позивачем до стягнення відсотків річних та інфляційних втрат.

Водночас, як зазначалося вище, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно зі ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, у тому числі, неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною другою ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зазначена стаття кореспондується з ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суд України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам.

Як вбачається із заявленого клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, останнім належними та допустимими доказами у розумінні приписів ст.ст. 33, 34 ГПК України не доведено суду наявності у спірному правовідношенні виняткових обставин, які є підставою для зменшення розміру нарахованої позивачем пені.

Крім того, як наголошував Вищий господарський суд України, зокрема, в постановах від 11.04.2013 р. у справі № 5023/5038/12, від 13.12.2012 р. у справі 10/5026/1270/20, зазначення в мотивувальній частині рішення в обґрунтування висновків про особливості бюджетного фінансування державних установ та організацій - споживачів тепла, а також про наявність перед відповідачем заборгованості населення за спожиті послуги з теплопостачання, визнати законним і обґрунтованим не можна.

Враховуючи викладене вище, дослідивши мотиви клопотання відповідача та підстави заперечень позивача щодо зменшення розміру штрафних санкцій, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача в частині зменшення розміру нарахованої пені, у звязку з чим пеня підлягає стягненню з відповідача у заявленому позивачем розмірі.

Поряд з цим, судом відхилено посилання відповідача на те, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом враховані зобовязання відповідача за жовтень 2013 року, за якими судом у іншій справі було прийняте рішення, оскільки, як встановлено судом, позов НАК «Нафтогаз України» у даній справі грунтується на умовах договору № 1122/14-БО-17 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2013 р., за яким позивач постачав відповідачеві природний газ у 2014 році.

Водночас, рішення, на яке посилається відповідач у своїх запереченнях, було прийнято господарським судом Київської області у справі № 911/3921/14, предметом позовних вимог у якій були порушення умов договору № 13/2125-БО-17 від 28.12.2012 р., укладеного між НАК «Нафтогаз України» та КП «Згурівський комбінат комунальних підприємств», яким регулювалося постачання відповідачеві газу у 2013 році.

Поряд з цим, із доданого позивачем до матеріалів справи розрахунку 3% річних та пені, на який посилався відповідач, вбачається, що НАК «Нафтогаз України» фактично було розраховано 3% річних та пеню за жовтень 2014 року з помилковим зазначенням у назві «Санкції та 3% річних, які нараховані за зобовязаннями жовтня 2013 р.», про що було зазначено і представником позивача у засіданні суду 24.12.2015 р.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Згурівський комбінат комунальних підприємств» (07600, Київська обл., Згурівський р-н, смт. Згурівка, вул. Київська, 12А, код 05392074) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, Шевченківський р-н, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) 54172 (пятдесят чотири тисячі сто сімдесят дві) грн. 03 коп. пені, 7319 (сім тисяч триста девятнадцять) грн. 19 коп. 3% річних, 106926 (сто шість тисяч девятсот двадцять шість) грн. 36 коп. інфляційних втрат, 2526 (дві тисячі пятсот двадцять шість) грн. 26 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 28.12.2015 р.

Суддя В.М. Бабкіна