ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.12.2015 Справа № 920/1492/15

за позовом: Державного підприємства Шосткинське лісове господарство,

смт. Вороніж Шосткинського району Сумської області;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ЮТОЛ, м. Суми;

про стягнення 33 050 грн. 55 коп.

Головуючий суддя: Джепа Ю.А.,

Судді: Костенко Л.А.,

ОСОБА_1

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 01.07.2015);

від відповідача: не прибув;

при секретарі судового засідання Куриленко О.В.

Суть спору: позивач просить суд стягнути з відповідача 33 050 грн. 55 коп. заборгованості, з яких: 18 474 грн. 60 коп. основного боргу, 923 грн. 22 коп. 3% річних, 13 652 грн. 73 коп. інфляційних втрат, а також судові витрати, повязані з розглядом справи.

Представник позивача в судовому засіданні усно уточнив суму основного боргу, яка становить 18 474 грн. 60 коп. та повністю підтримав заявлені ним позовні вимоги.

В судове засідання на виконання вимог ухвали суду представником позивача були надані копії документів. Дані документи судом були оглянуті та приєднані до матеріалів справи.

27.10.2015 судом здійснено Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 28.10.2015 за № 21361217, згідно якого, відповідач зареєстрований за адресою: вул. Черкаська, б. 1, м. Суми, 40007.

Судом направлялися ухвали на дану адресу, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 32).

Відповідач в дане судове засідання не прибув, письмового відзиву на позовну заяву не подав, правом подати заперечення проти вимог позивача або докази сплати суми заборгованості відповідач не скористався, повноважного представника в судове засідання не направив, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

В період з 20.07.2013 по 15.11.2013 державне підприємство «Шосткинське лісове господарство» (далі - Позивач або Лісгосп) відвантажив на користь товариства з обмеженою з відповідальністю «ЮТОЛ» (далі - Відповідач), а останній прийняв деревину в загальній кількості 428,88 м. куб. (далі - Товар) на загальну суму 166846,00 грн.

Факт передачі Лісгоспом Відповідачу товару підтверджується наступними документами:

1. Накладна № 377/6 від 20.07.2013 на поставку 52,5 м. куб. товару, на суму 15503,40 гривень, № 377/61 на пакувальні матеріали, ж/д тариф, ж/д послуги на суму 7781,30 грн.;

- специфікація накладна № 596 від 20.07.2013;

- ЖД накладна від 20.07.2013;

2. Накладна № 380/6 від 22.07.2013 на поставку 52,09 м. куб. товару, на суму 15384,50 гривень, № 380/61 на пакувальні матеріали, ж/д тариф, ж/д послуги на суму 7781,30 грн.;

- специфікація накладна № 597 від 22.07.2013;

- ЖД накладна від 22.07.2013;

3. Накладна № 416/6 від 08.08.2013 на поставку 50,1 м. куб. товару, на суму 14807,40 гривень, № 416/61 на пакувальні матеріали, ж/д тариф, ж/д послуги на суму 7781,30 грн.;

- специфікація-накладна № 655 від 08.08.2013; -ЖД накладна від 08.08.2013;

4. Накладна № 438/6 від 19.08.2013 на поставку 50,00 м. куб. товару, на суму 14778,40 гривень, № 438/61 на пакувальні матеріали, ж/д тариф, ж/д послуги на суму 7781,30 грн.;

- специфікація накладна № 688 від 19.08.2013;

- ЖД накладна від 19.08.2013;

5. ТТН № 001506 від 23.08.2013 на поставку 32,2 м. куб. товару, на суму 20930,00 гривень;

6. ТТН № 001868 від 06.09.2013 на поставку 31,00 м. куб. товару, на суму 20150,00 гривень;

7. ТТН № 002505 від 18.09.2015 на поставку 26,48 м. куб. товару, на суму 17212,00 гривень;

8. Накладна № 604/6 від 28.10.2013 на поставку 53,25 м. куб. товару, на суму 14636,70 гривень, № 604/61 на пакувальні матеріали, ж/д тариф, ж/д послуги на суму 7951,70 грн.;

- специфікація-накладна № 924 від 28.10.2013;

- ЖД накладна від 28.10.2013;

9. ТТН № 003966 від 12.11.2013 на поставку 29,59 м. куб. товару, на суму 19233,50 гривень;

10. Накладна № 650/6 від 15.11.2013 на поставку 51,67 м. куб. товару, на суму 14201,10 гривень; № 650/61 на пакувальні матеріали, ж/д тариф, ж/д послуги на суму 7951,70 грн.;

Специфікація-накладна № 990 від 15.11.2013;

- ЖД накладна від 16.11.2013.

Таким чином, позивач поставив відповідачу товар, з урахуванням вартості пакувальних матеріалів, ж/д послуг на загальну суму 213874,60 грн. 60 коп.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки, підставами виникнення яких, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що доказом того, що позивач поставив відповідачу товар є накладні, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Частиною 2 ст. 205 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

З приписів ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України вбачається, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 640 Цивільного кодексу України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 526, 527 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що між сторонами склалися правовідносини з поставки товару, факт заборгованості відповідача в розмірі 18 474 грн. 60 коп. підтверджується матеріалами справи, тому позовні вимоги в цій частині є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в цьому обсязі.

Крім того, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань позивач просить стягнути з відповідача 923 грн. 22 коп. 3% річних та 13 652 грн. 73 коп. інфляційних втрат.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань щодо своєчасної оплати за поставлений товар, а також те, що право позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат передбачене ст. 625 Цивільного кодексу України, господарський суд вважає правомірними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 923 грн. 22 коп. 3% річних та 13 652 грн. 73 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони, також якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї державне мито незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи, що відповідач порушив умови договірних зобовязань, з нього на користь позивача підлягають стягненню 1 218 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат останнього зі сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 509, 526-527, 610, 625 Цивільного кодексу України, ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 22, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ЮТОЛ (вул. Черкаська, б. 1, м. Суми, 40007, код 37052866) на користь Державного підприємства Шосткинське лісове господарство (провул. Радянський, б. 5, смт. Вороніж, Шосткинський район, Сумська область, код 00992987) 18 474 грн. 60 коп. основного боргу, 923 грн. 22 коп. 3% річних, 13 652 грн. 73 коп. інфляційних втрат, 1 218 грн. 00 коп. відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.12.2015

ГОЛОВУЮЧИЙ СУДДЯ Ю.А. ДЖЕПА

СУДДЯ Л.А. КОСТЕНКО

СУДДЯ В.В. ЯКОВЕНКО