КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2015 р. Справа№ 910/16315/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Федорчука Р.В.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 09.12.2015 року

розглянувши апеляційну скаргу комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» на рішення господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року

у справі № 910/16315/15 (суддя - Чинчин О.В.)

за позовом комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового

фонду Шевченківського району міста Києва»

до Асоціації «Укренергозбереження»

про стягнення 9 583,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року по справі № 910/16315/15 у задоволенні позовних вимог комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» до Асоціації «Укренергозбереження» про стягнення 9 583,00 грн. - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 02.09.2015 року комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій з урахуванням уточнень просить рішення господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року по справі № 910/16315/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги заявник стверджує, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам чинного законодавства України, місцевим господарським судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.10.2015 року відновлено скаржнику строк на подання апеляційної скарги, скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У судових засіданнях 11.11.2015 року та 09.12.2015 року представник комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив апеляційний господарський суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду яким, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представники Асоціації «Укренергозбереження» у судові засідання 11.11.2015 року та 09.12.2015 року не з'явились про день та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з абзацом 1 пункту 3.9.2 вищезазначеної постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, заслухавши думку представника позивача, що з'явився у судове засідання, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки відповідач про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, участь представника Асоціації «Укренергозбереження» у судовому засіданні 09.12.2015 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, а продовження зазначеного строку розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України без клопотання сторони по справі, не передбачено ГПК України.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Під час розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 року витребувано у скаржника додаткові докази по справі.

Так, на виконання вимог суду позивач надав належним чином завірені копії актів здачі-приймання робіт (№1, №2, №3), які на думку скаржника, підтверджують виконання робіт за договором № 253 на надання інжинірингових послуг від 05.09.2012 року.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, що з'явився у судове засідання, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.09.2012 року між комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (замовник) та Асоціацією «Укренергозбереження» (підрядник) було укладено договір на надання інжинірингових послуг №253, відповідно до умов якого замовник доручив, а підрядник зобов'язався надати інжинірингові послуги за завданням замовника з розробки проектно-кошторисної або іншої технічної документації та (або) виконати інженерно-розвідувальні (пошукові) роботи, а саме перспективне проектування реконструкції теплових мереж по вул. Довженка, 14 та вул. Довженка, 14/1 (перепідключення споживачів від котельні ВАТ «Поліграфкнига» до районної котельні «Довженко» ПАТ «Київенерго») у Шевченківському районі.

Відповідно до п.2.1 договору за виконану проектно-вишукувальну роботу замовник перераховує підряднику 224 166 грн. 67 коп. згідно кошторисних розрахунків, що додаються до договору, крім того ПДВ 20% 48 833 грн. 33 коп. Загальна сума 293 000 грн. 00 коп.

Як зазначає позивач, за результатами проведення КП «Київекспертиза» перевірки вартості фактично виконаних обсягів робіт на об'єкті «Реконструкція теплових мереж по вул. Довженка, 14 та вул. Довженка, 14/1 (перепідключення споживачів від котельні ВАТ «Поліграфкнига» до районної котельні «Довженко» ПАТ «Київенерго») у Шевченківському районі м. Києва» у період з вересня 2012 року по грудень 2013 року встановлено завищення виконаних робіт на суму 285 518 грн. 00 коп., в тому числі проектні роботи 9 583 грн. 00 коп. Зазначене відображено також у аудиторському звіті №054-8-04/88 від 13.10.2014.

З матеріалів справи вбачається, що 20.01.2015 року позивач направляв на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 9 583 грн. 00 коп., яка залишена без відповіді і виконання.

Так, у черві 2015 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Асоціації «Укренергозбереження» про стягнення 9 583 грн. 00 коп. на підставі статті 1214 Цивільного кодексу України.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року по справі № 910/16315/15 у задоволенні позовних вимог КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» до Асоціації «Укренергозбереження» про стягнення 9 583,00 грн. - відмовлено повністю.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вказаного позову, виходячи з наступного.

Внаслідок укладення договору № 253 від 05.09.2012 року, між сторонами згідно ст. 11 Цивільного Кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки, та оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у відповідності до умов договору проектно-вишукувальні роботи згідно кошторисних розрахунків становлять 293 000 грн. 00 коп.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що акти здачі-приймання робіт №1, №2, №3 підписані уповноваженими особами та скріплено печатками без зауважень та заперечень, що на переконання колегії суддів є належним доказом що підтверджує виконання робіт за договором № 253 на надання інжинірингових послуг від 05.09.2012 року. Крім того, судом встановлено, що на підставі вказаних актів замовник розрахувався з підрядником. Тобто, сторонами виконано всі зобов'язання по договору. До того ж, зазначене не заперечив і сам же представник скаржника вказавши лише те, що відповідачем було завищено вартість виконаних робіт.

Відсутність на вказаних актах повної дати, а саме, дня та місяця не може бути підставою щоб не враховувати вказані акти як належний доказ виконаних підрядником робіт та в свою чергу прийнятих їх замовником за договором. При цьому колегія суддів враховує те, що вказані акти датовані 2012 роком, а за умовами договору строк його дії до 31.12.2012 року.

Крім того, замовником, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було надано доказів того, що він звертався до підрядника з претензією щодо якості виконаних робіт.

Що стосується доводів скаржника про те, що вина відповідача полягає у завищенні вартості фактично виконаних робіт, судова колегія вважає необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Частиною 3 статті 853 Цивільного кодексу України визначено, що якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов'язаний негайно повідомити про це підрядника.

Отже, судова колегія апеляційного господарського суду відзначає, що зазначені позивачем обставини не є ні недоліками, ні відступами, які не могли бути виявлені. Вартість робіт зазначена в самому договорі. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи містяться належні докази виконання відповідачем умов договору, а саме - акти здачі-приймання робіт, що підписані повноважним представником та скріплені печаткою позивача без зауважень. До того ж, виконані відповідачем роботи оплачені позивачем в повному обсязі.

Судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, позивачем не доведено того, що завищення вартості виконаних робіт відбулося внаслідок протиправних дій відповідача, адже вартість робіт визначена згідно погодженого позивачем кошторису та передбачена договором. Наведені обставини свідчать про відсутність протиправної поведінки та вини відповідача, що виключає можливість задоволення позову.

Статтею 844 Цивільного кодексу України визначено, що ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі.

Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.

Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін. У разі перевищення твердого кошторису усі пов'язані з цим витрати несе підрядник, якщо інше не встановлено законом.

Якщо виникла необхідність проведення додаткових робіт і у зв'язку з цим істотного перевищення визначеного приблизного кошторису, підрядник зобов'язаний своєчасно попередити про це замовника. Замовник, який не погодився на перевищення кошторису, має право відмовитися від договору підряду. У цьому разі підрядник може вимагати від замовника оплати виконаної частини роботи.

Підрядник, який своєчасно не попередив замовника про необхідність перевищення приблизного кошторису, зобов'язаний виконати договір підряду за ціною, встановленою договором.

Підрядник не має права вимагати збільшення твердого кошторису, а замовник - його зменшення в разі, якщо на момент укладення договору підряду не можна було передбачити повний обсяг роботи або необхідні для цього витрати.

У разі істотного зростання після укладення договору вартості матеріалу, устаткування, які мали бути надані підрядником, а також вартості послуг, що надавалися йому іншими особами, підрядник має право вимагати збільшення кошторису. У разі відмови замовника від збільшення кошторису підрядник має право вимагати розірвання договору.

Згідно з п. 2 ст. 845 Цивільного кодексу України якщо фактичні витрати підрядника виявилися меншими від тих, які передбачалися при визначенні ціни (кошторису), підрядник має право на оплату роботи за ціною, встановленою договором підряду, якщо замовник не доведе, що отримане підрядником заощадження зумовило погіршення якості роботи.

При цьому, судова колегія зазначає, що у відповідності до ст. 632 ЦПК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни договору після його виконання не допускається.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, скаржником ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було надано доказів щодо завищення відповідачем вартості виконаних робіт за договором на надання інжинірингових послуг №253 від 05.09.2012 року на понад встановлену кошторисом суму з урахуванням ще й того, що роботи прийняті останнім без заперечень та зауважень, в добровільному порядку.

Крім того, судова колегія апеляційного господарського суду вважає безпідставними доводи та посилання скаржника на положення ст. 1214 Цивільного кодексу України, оскільки, позивачем не доведено набуття відповідачем вказаних коштів без достатніх правових підстав, адже їх оплата здійснювалась згідно умов укладеного договору.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому їх не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України, як безпідставне збагачення. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.01.2013 року по справі № 5006/18/13/2012. До того ж, доказів визнання укладеного договору недійсним ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції позивачем не було надано, а тому посилання скаржника на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України є неправомірним.

До того ж, постановою Верховного Суду України №6-88цс13 від 02.10.2013 року встановлено, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне вказати на те, що ні висновок перевірки вартості фактично виконаних обсягів робіт, ні аудиторський звіт на який посилається позивач як на доказ завищення відповідачем вартості виконаних робіт не може бути належним доказом порушення відповідачем зобов'язань за договором про надання послуг.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову про стягнення завищеної вартості робіт у сумі 9583 грн.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» не було подано належних та переконливих доказів на підтвердження заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, господарський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» на рішення господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року у справі № 910/16315/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року у справі № 910/16315/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/16315/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді Р.В. Федорчук

А.Г. Майданевич

Дата підписання 14.12.2015 року