ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

28 грудня 2015 р. Справа № 902/1455/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В. при секретарі судового засідання Василишеній Н.О.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 посвідчення адвоката;

відповідача: ОСОБА_2 представник за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу

за позовом:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (10007, Житомирська обл., с. Вереси, вул. Княгині Ольги, 47, 10003, м. Житомир, вул. Щорса, 48)

до:Вінницької міської ради (21100, м. Вінниця, вул. Соборна 59)

про визнання договору сервітуту землі недійсним

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі-позивач) звернувся до господарського суду Вінницької області з позовом до Вінницької міської ради (далівідповідач) про визнання договору земельного сервітуту недійсним.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що в кінці 2012 року позивачу стало відомо про заборгованість перед відповідачем за сервітутне користування землею у м. Вінниці відповідно до договору про встановлення земельного сервітуту від 01 липня 2008 року укладеного між сторонами. Однак позивач не погоджується з даною заборгованістю зазначаючи наступне: у період з 2008 року по день подачі позову до суду позивач не здійснював на вищезазначеній земельній ділянці, жодних дій спрямованих на реконструкцію квартири № 8, яка розміщена в будинку по вул. Фрунзе, 12, в м. Вінниця, під магазин продовольчої групи товарів. Крім того позивач не бажав укладати та не підписував даний договір, від його імені це зробила третя невідома особа. З огляду на це при укладені даного договору не було дотримано вимог ст. 203 ЦК України, тому договір повинен бути визнаний недійсним.

Також позивач в позовній заяві просить суд призначити по справі судово-почеркознавчу експертизу для встановлення дійсності його підпису під оспорюваним договором.

Ухвалою суду від 04.11.15 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах.

В судовому засіданні 23 грудня 2015 року оголошена перерва до 28 грудня 2015 року.

В судове засідання 28.12.2015 року зявились усі учасники процесу.

Представником позивача в судовому засіданні подано додаткове обґрунтування позовних вимог, а саме зазначено, що оспорюваний договір не пройшов державної реєстрації відповідно до вимог ст. 100 Земельного кодексу України.

Крім того в додаткових обґрунтуваннях позовних вимог позивач просить залишити без розгляду клопотання викладене в позовній заяві щодо призначення судово-почеркознавчої експертизи.

Так представник позивача в судовому засіданні просив суд визнати недійсним договір земельного сервітуту з підстав викладених у додатковому обґрунтуванні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги в повному обсязі та зазначив що договір укладений між сторонами дійсно не пройшов державної реєстрації у встановленому законом порядку.

Вивчивши матеріали справи судом встановлено наступне:

Рішенням 26 сесії 5 скликання Вінницької міської ради від 23.05.2008 року № 1944 «Про затвердження містобудівних обґрунтувань, укладення договорів земельного сервітуту» затверджено містобудівні обґрунтування меж прибудинкових територій згідно з додатками № 1,2,3. Особам у 120-денний термін з моменту прийняття рішення про укладення договорів земельного сервітуту подати на державну реєстрацію відповідні договори.

Згідно з додатком № 2 до рішення міської ради від 23.05.2008 р. № 1944 вирішено укласти договір земельного сервітуту з гр. ОСОБА_4, який зареєстрований як фізична особа-підприємець на частку прибудинкової території площею 0,0038 га багатоквартирного будинку на вул.. Фрунзе, 12 терміном на 4 роки 11 місяців.

На підставі даного рішення і додатку до нього між позивачам та відповідачем 01 липня 2008 року укладено договір про встановлення земельного сервітуту, згідно п. 1.1. якого Власник (відповідач) надає згоду Особі (позивач) на встановлення земельного сервітуту на частку площею 0,0038 га прибудинкової території багатоквартирного будинку по вул. Фрунзе, 12.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що в багатоквартирному будинку частка прибудинкової території буде використовуватись Особою для комерційних потреб.

Відповідно до п. 3.1. Договору сервітутне землекористування встановлюється терміном на 4 роки 11 місяців з моменту прийняття рішення Вінницькою міською радою.

В п. 3.2. та 3.3 Договору сторони передбачили, що договір набуває чинності з дня його державної реєстрації та діє до 23.04.2013 року. Розгляд питання про продовження терміну дії договору відбувається за ініціативи Особи, про що вона повідомляє Власника у письмовій формі за два місяці до закінчення терміну дії договору.

За сервітутне землекористування оплата вноситься у грошовій формі у гривнях. Плата за сервітутне користування нараховується з моменту реєстрації договору сервітуту (п. 4.1. Договору).

Даний договір підписано сторонами та погоджено з начальником Управління земельних ресурсів Вінницької міської ради та внесено запис у книзі обліку договорів земельного сервітуту від 23 вересня 2008 р. за № 135.

Як зазначено позивачем в позовній заяві та не спростовано відповідачем, позивач не подав на державну реєстрації договір земельного сервітуту та не здійснював на вище зазначеній земельній ділянці жодних дій спрямованих на реконструкцію квартири № 8, яка розміщена в будинку по вул. Фрунзе, 12 м. Вінниця, під магазин продовольчої групи товарів.

З огляду на це позивач просить суд визнати даний договір недійсним.

Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи та надавши їм правову оцінку суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Спеціальним законодавством, положення якого регулюють правовідносини сторін стосовно встановлення земельного сервітуту є Земельний кодекс України.

Порядок встановлення земельних сервітутів встановлений ст. 100 Земельного кодексу України. Зокрема, визначено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Згідно із ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Пунктом 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено проведення державної реєстрації права користування (сервітуту) земельною ділянкою.

Проте, як свідчать матеріали справи та зазначено представниками сторін, договір земельного сервітуту не пройшов Державної реєстрації відповідно до закону.

Тобто, при укладенні договору на встановлення земельного сервітуту сторонами не дотримано загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, які встановлені ст.203 Цивільного кодексу України.

Пленум Верховного Суду України в п.7 Постанови від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до п. 1, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Крім того, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зазначені положення Цивільного кодексу України узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, відповідно до якої господарське зобов'язання що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що укладений між позивачем та відповідачем 01.07.2008 р. договір про встановлення земельного сервітуту порушує норми цивільного законодавства, що регулює земельні відносини, у звязку з чим позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Судові витрати повязані із сплатою судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 4-2 - 4-5, 33-34, 43, 49, 69, 82-85, 115 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати Договір про встановлення земельного сервітуту від 01.07.2008 року укладений між Вінницькою міською радою та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, який зареєстрований управлінням земельних ресурсів Вінницької міської ради, у книзі обліку договорів земельного сервітуту 23.09.2008 року за № 135 недійсним.

3. Стягнути з Вінницької міської ради (21100, м. Вінниця, вул. Соборна 59, код 34701167) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (10007, Житомирська обл., с. Вереси, вул. Княгині Ольги, 47, 10003, м. Житомир, вул. Щорса, 48, ідент. номер НОМЕР_1) 1218,00 грн. витрат повязаних із сплатою судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 31 грудня 2015 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи