ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2015 р. Справа № 911/5017/15

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Марценюк О.М.

розглянувши справу № 911/5017/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СКС», м. Київ

до Виробничо-комерційної фірми «Рута», м. Бровари

про стягнення 34 916,34 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 322 від 12.10.2015;

від відповідача: не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СКС» (далі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Виробничо-комерційної фірми «Рута» (далі-відповідач) про стягнення 34 916,34 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки № 4006 від 09.09.2014 в частині своєчасної оплати отриманого товару, у звязку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 22 271,76 грн., з огляду на наявність якої позивачем нараховано 6668,17 грн. пені, 439,10 грн. 3 % річних та 5 537,31 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 19.11.2015 порушено провадження у справі № 911/5017/15 та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 09.12.2015 розгляд справи, на підставі ст. 77 ГПК України, було відкладено.

В судовому засіданні 09.12.2015 представником позивача надано суду клопотання № 1188 від 08.12.2015, в порядку ст. 22 ГПК України, в якому позивач уточнюючи розмір позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача 19 271,76 грн. заборгованості, 6 668,17 грн. пені, 439,10 грн. 3 % річних та 5 537,31 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до п. 17 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.10.2006 № 01-8/2351 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року», відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог. Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з ч. 3 ст. 55 ГПК України, ціну позову вказує позивач.

Таким чином, судом розглядаються вимоги про стягнення з відповідача 19 271,76 грн. заборгованості, 6 668,17 грн. пені, 439,10 грн. 3 % річних та 5 537,31 грн. інфляційних втрат.

В судовому засіданні 23.12.2015 представник позивача підтримав позовні вимоги, з урахуванням поданого суду клопотання про зменшення розміру позовних вимог, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в судові засідання 09.12.2015 та 23.12.2015 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча відповідач належним чином повідомлений про місце і час судових засідань, про що свідчить відбиток штампу канцелярії суду на звороті у нижньому лівому куті ухвал від 19.11.2015 та від 09.12.2015 про направлення їх копій на адресу відповідача. Вимоги ухвал суду від 19.11.2015 та від 09.12.2015 відповідач не виконав, витребувані документи, в тому числі відзив на позов, до суду не надіслав. При цьому, судом враховано абзац 3 підпункту 3.9.1 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, де зазначено, що за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Дослідивши наявні у справі докази та надані додаткові докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

09.09.2014 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено Договір поставки № 4006 відповідно до умов п.п. 1.1, 1.2 якого, постачальник взяв на себе обовязок передавати у власність покупця товар, асортимент, кількість, ціна та загальна вартість якого визначається в товарно-транспортних накладних, а покупець в свою чергу, взяв на себе обовязок приймати та оплачувати такий товар в порядку та на умовах, визначених договором.

Умовами п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 договору визначено, що товар передається покупцю окремими партіями на підставі товарно-транспортної накладної. Прийняття товару здійснюється шляхом підписання покупцем товарно-транспортної накладної. Перелік на осіб уповноважених на отримання товару, визначається в довіреності, яка засвідчується покупцем. Право власності на товар, а також ризик випадкового знищення та (або) пошкодження товару, переходить покупцеві у момент підписання товарно-транспортної накладної.

Згідно з п. 4.1 договору, оплата товару здійснюється протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів, з моменту передачі партії товару покупцю.

Умовами п. 10.1 договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014. Якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про своє бажання розірвати договір або між сторонами не буде укладено новий договір, останній вважається продовжений кожен раз на наступний календарний рік на тих самих умовах.

Між позивачем та відповідачем підписаний додаток до договору поставки № 4006 від 09.09.2014 «Довіреність від 09.09.2014», згідно з якою покупець повідомляє постачальника, що в місцях приймання матеріальних цінностей за адресами, зазначеними у довіреності, в яких він не має можливості оформити передбачені законодавством довіреності на приймання матеріальних цінностей, тому просить відпускати свою продукцію за печатками (штампами) та за підписами матеріально відповідальних осіб покупця, які зазначені в довіреності.

Так, на виконання умов договору та взятих на себе зобовязань, позивачем, згідно з товарно-транспортними накладними № К від 25.02.2015 на суму 20 270,16 грн. та № К від 18.03.2015 на суму 6 501,60 грн., копії яких наявні в матеріалах справи, передано, а відповідачем прийнято товар, всього на загальну суму 26771,76 грн. Зазначені товарно-транспортні накладні підписані в двосторонньому порядку представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Відповідно до п. 3.3 договору, після підписання сторонами товарно-транспортної накладної, претензії щодо кількості та якості (крім прихованих недоліків) товару, постачальником не розглядаються.

Претензій щодо якості чи кількості отриманого товару від відповідача не надходило.

Однак, в порушення умов договору та взятих на себе зобовязань, вартість товару сплачена відповідачем лише частково в сумі 7 500,00 грн., вартість товару в сумі 19271,76 грн. залишена відповідачем не сплаченою.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідач в судові засідання 09.12.2015 та 23.12.2015 не зявився, письмових пояснень чи доказів оплати товару не надав, факт порушення відповідачем зобовязань судом встановлено та по суті не оспорений відповідачем.

Оскільки заборгованість відповідача в частині оплати переданого позивачем на підставі Договору поставки № 4006 від 09.09.2014 товару, на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 19 271,76 грн. визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У звязку із неналежним виконанням відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати товару, позивач, на підставі підпункту 6.1 договору, просить суд стягнути з відповідача 6 668,17 грн. пені, нарахованої від сум заборгованості по кожній товарно-транспортній накладній окремо.

Умовами п. 6.1 договору визначено, що у випадку затримки оплати товару, покупець зобовязаний виплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми, за кожен день прострочення платежу, починаючи з дати, коли покупець був зобовязаний оплатити партію товару.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

На підставі вказаних норм права та п. 6.1 договору, враховуючи, що розрахунок пені, наявний в матеріалах справи, є арифметично вірним, вимога позивача про стягнення з відповідача 6 668,17 грн. пені визнається судом та підлягає задоволенню.

Крім того, у звязку із неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо оплати товару, позивач, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача 439,10 грн. 3 % річних та 5 537,31 грн. інфляційних втрат, нараховані на суми заборгованості по кожній товарно-транспортній накладній окремо, а саме:

- за ТТН № К від 25.02.2015 на залишок суми заборгованості у розмірі 15 770,16 грн., за період з 12.03.2015 по 12.11.2015;

- за ТТН № К від 18.03.2015 на несплачену заборгованість у розмірі 6501,60 грн., за період з 02.04.2015 по 12.11.2015.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з вхідного штампу канцелярії господарського суду позивач звернувся до суду з позовною заявою 18.11.2015. З наданого позивачем в судовому засіданні 09.12.2015 клопотанні про уточнення розміру позовних вимог та додатків до нього вбачається, що відповідачем згідно з платіжним дорученням № 673 від 06.11.2015 здійснено частково оплату суми заборгованості у розмірі 1 000,00 грн., тобто до звернення позивача до господарського суду, проте яка не була врахована позивачем при здійсненні розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат.

Таким чином, судом здійснено перерахунок заявлених позивачем до стягнення сум 3 % річних і інфляційних втрат, з урахуванням вірного періоду та відповідної часткової оплати суми заборгованості та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 438,60 грн. 3 % річних та 5 534,76 грн. інфляційних втрат, а саме:

3 % річних -

- ТТН № К від 25.02.2015

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
15770.1612.03.2015 - 06.11.20152403 %311.08
оплата 1 000,00 грн. (платіжне доручення № 673 від 06.11.2015)
14770.1607.11.2015 - 12.11.201563 %7.28
- ТТН № К від 18.03.2015

6501.6002.04.2015 - 12.11.20152253 %120.24

інфляційні втрати -

- ТТН № К від 25.02.2015

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
12.03.2015 - 06.11.201515770.161.2854494.5020264.66
оплата 1 000,00 грн. (платіжне доручення № 673 від 06.11.2015)
07.11.2015 - 12.11.201514770.161.0000.0014770.16
- ТТН № К від 18.03.2015

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
02.04.2015 - 12.11.20156501.601.1601040.267541.86

Враховуючи наведе вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, при частковому задоволенні позову покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Виробничо-комерційної фірми «Рута» (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Київська, 286, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СКС» (04073, м. Київ, вул. Куренівська, 14-Б, ) 19 271 (девятнадцять тисяч двісті сімдесят одну) грн. 76 коп. заборгованості, 6 668 (шість тисяч шістсот шістдесят вісім) грн. 17 коп. пені, 438 (чотириста тридцять вісім) грн. 60 коп. 3 % річних, 5 534 (пять тисяч пятсот тридцять чотири) грн. 76 коп. інфляційних втрат та 1 217 (одну тисячу двісті сімнадцять) грн. 88 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення вступає в законну силу після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання, відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 29.12.2015

Суддя О.О. Христенко