КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р. Справа№ 911/1613/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Товстенку О.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ,,Укртелеком в особі Київської обласної філії ПАТ ,,Укртелеком

на рішення господарського суду Київської області від 02.09.2015р.

у справі № 911/1613/15 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом Прокурора міста Ірпеня Київської області

до 1) Ірпінської міської ради

2) Управління освіти і науки Ірпінської міської ради Київської області

3) Публічного акціонерного товариства ,,Укртелеком в особі філії Київської обласної філії Публічного акціонерного товариства ,,Укртелеком

про визнання недійсним протоколу засідання конкурсної комісії, визнання недійсними договору оренди нерухомого майна та додаткової угоди до нього, зобовязання звільнити та повернути нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

Прокурор міста Ірпеня Київської області звернувся в господарський суд Київської області з позовом до Ірпінської міської ради Київської області (далі відповідач 1), Управління освіти і науки Ірпінської міської ради Київської області (далі відповідач 2), ПАТ „Укртелеком в особі Київської обласної філії ПАТ „Укртелеком (далі відповідач 3) про визнання недійсним п. 7.1 протоколу засідання конкурсної комісії з розгляду питань про надання в оренду комунального майна № 3/2013 від 18.04.2013р., визнання недійсними договору оренди № 945-32 нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 01.04.2010 р. та додаткової угоди № 3 від 22.05.2013р. до договору оренди № 945-32 нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 01.04.2010р., укладених між Відділом освіти Ірпінської міської ради Київської області та ВАТ „Укртелеком (в подальшому ПАТ „Укртелеком), зобовязання ПАТ „Укртелеком звільнити та повернути частину нежитлового приміщення Ірпінської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів № 3, вартістю 207 525,00 грн, загальною площею 62,2 кв.м., розташованого на вул. Жовтневій, 129-А, в м. Ірпені Київської області, згідно договору оренди № 945-32 нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 01.04.2010р., укладеного між Відділом освіти Ірпінської міської ради та ВАТ „Укртелеком.

Рішенням господарського суду Київської області від 02.09.2015р. у справі № 911/1613/15 позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсними договір оренди № 945-32 нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 01.04.2010р., укладений між Відділом освіти Ірпінської міської ради (код 02143815) та Відкритим акціонерним товариством „Укртелеком (код 21560766), та додаткову угоду № 3 від 22.05.2013р. до договору оренди № 945-32 нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 01.04.2010р., укладену між Відділом освіти Ірпінської міської ради (код 02143815) та Публічним акціонерним товариством „Укртелеком (код 21560766). Зобовязано Публічне акціонерне товариство „Укртелеком (код 21560766) звільнити та повернути частину нежитлового приміщення Ірпінської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів № 3, вартістю 207 525,00 грн., загальною площею 62,2 кв.м., розташованого на вул. Жовтневій, 129-А, в м. Ірпені Київської області, згідно договору оренди № 945-32 нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 01.04.2010р., укладеного між Відділом освіти Ірпінської міської ради (код 02143815) та Відкритим акціонерним товариством „Укртелеком (код 21560766). Відмовлено в задоволенні інших позовних вимог. Стягнуто з Управління освіти і науки Ірпінської міської ради Київської області (код 02143815) в доход Державного бюджету України судові витрати 1 218,00 грн. судового збору. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства „Укртелеком (код 21560766) в доход Державного бюджету України судові витрати 5 368,50 грн. судового збору.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на положення ЦК України та ГК України, ст. 63 Закону України ,,Про освіту та дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у даній справі та наявність підстав для їх часткового задоволення.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач 3 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 02.09.2015р. та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що він не погоджується з прийнятим рішенням, оскільки судом першої інстанції допущено неповне зясування обставин, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2015р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ,,Укртелеком в особі Київської обласної філії ПАТ ,,Укртелеком на рішення господарського суду Київської області від 02.09.2015р. у справі № 911/1613/15 прийнято до провадження та призначено розгляд скарги на 22.12.2015р.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор зазначає про її необґрунтованість та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

В поясненнях на апеляційну скаргу відповідач 1 та відповідач 2 зазначили, що апеляційну скаргу підтримують та просять її задовольнити. Крім того, відповідач 1 просив проводити розгляд справи у відсутності його представника.

В судовому засіданні 22.12.2015р. представники відповідача 2 та 3 підтримали доводи апеляційної скарги, прокурор проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, відповідач 1 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином ухвалою суду від 19.11.2015р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 612.

Згідно із п. 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З врахуванням заяви відповідача 1 про розгляд справи у його відсутності, колегія суддів вважає за можливе здійснювати апеляційний перегляд за наявними матеріалами справи.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2010р. між відповідачем 2 (орендодавець) та відповідачем 3 (орендар) укладено договір оренди № 945-32 нерухомого майна, що належить до комунальної власності, згідно умов п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - нежиле приміщення, площею 62,2 кв.м (52,2 кв.м - І поверх, 10 кв.м. - підвальна шахта), розміщене за адресою: м. Ірпінь вул. Жовтнева 129-а, що знаходиться на балансі відділу освіти Ірпінської міської ради. Майно передається в оренду з метою: для розміщення станції.

Згідно з п. 1.2 договору передача майна в оренду здійснюється за актом-приймання-передачі.

Відповідно до п. 2.4 договору у разі припинення цього договору майно повертається орендарем орендодавцю. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі.

Пунктом 10.1 договору визначено строк його дії, згідно якого цей договір укладено строком, що діє з 01.04.2010р. до 31.03.2011р. включно.

01.04.2010р. між відповідачем 2 та відповідачем 3 було підписано акт прийому-передачі приміщення, згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове, платне володіння і користування приміщення, площею 62,2 кв.м., розміщене за адресою: м. Ірпінь вул. Жовтнева, 129-а.

01.11.2011р. між відповідачем 2 та відповідачем 3 було підписано додаткову угоду № 1 до договору оренди № 945-32 нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 01.04.2010р., згідно умов п. 1 якої сторони домовилися, що договір оренди № 945-32 нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 01.04.2010 р. між Відділом освіти Ірпінської міської ради та ПАТ „Укртелеком вважається продовжений з 01.04.2011р. по 31.03.2012р. на тих самих умовах.

01.04.2012р. між відповідачем 2 та відповідачем 3 було підписано додаткову угоду № 2 до договору оренди № 945-32 нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 01.04.2010р., згідно умов п. 1 якої сторони домовилися, що договір оренди № 945-32 нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 01.04.2010р. між Відділом освіти Ірпінської міської ради та ПАТ „Укртелеком вважається продовжений з 01.04.2012р. по 31.03.2013р. на тих самих умовах.

Рішенням № 3059-44-6 від 25.04.2013р. „Про затвердження протоколу від 18.03.2013р. № 3/2013 засідання конкурсної комісії з розгляду питань про надання в оренду комунального майна Ірпінської міської ради вирішено затвердити протокол від 18.03.2013р. № 3/2013 засідання конкурсної комісії з розгляду питань про надання в оренду комунального майна, а балансоутримувачам протягом 5 днів після набрання чинності зазначеного рішення укласти договори оренди.

Згідно з п. 7.1 Протоколу № 3/2013 від 18.04.2013р. засідання конкурсної комісії з розгляду питань про надання в оренду комунального майна, затвердженого рішенням № 3059-44-6 від 25.04.2013р. „Про затвердження протоколу від 18.03.2013р. № 3/2013 засідання конкурсної комісії з розгляду питань про надання в оренду комунального майна Ірпінської міської ради, конкурсна комісія з розгляду питань про надання в оренду комунального майна вирішила продовжити договір оренди № 945-32 від 01.04.2010р. на нежитлове приміщення площею 62 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Ірпінь, Жовтнева, 129 а (ЗОШ № 3); орендар ПАТ „Укртелеком; мета оренди для розміщення станції; поточна заборгованість 2 980,23 грн. на 2 роки 11 місяців, орендна ставка згідно методики складає 15 % на рік.

22.05.2013р. між відповідачем 2 та відповідачем 3 підписано додаткову угоду № 3 до договору оренди № 945-32 нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 01.04.2010р., згідно умов п. 1 якої сторони домовилися, що договір оренди № 945-32 нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 01.04.2010 р. між Відділом освіти Ірпінської міської ради та ПАТ „Укртелеком вважається продовжений з 01.04.2013р. по 29.02.2016р. на тих самих умовах.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, прокурор зазначає, що протокол, а саме п. 7.1 засідання конкурсної комісії з розгляду питань про надання в оренду комунального майна № 3/2013 від 18.04.2013р. був затверджений, а на його підставі договір оренди № 945-32 нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 01.04.2010р. та додаткова угода № 3 від 22.05.2013р. до договору між Відділом освіти Ірпінської міської ради та ВАТ „Укртелеком (в подальшому ПАТ „Укртелеком) були укладені всупереч положенням Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України „Про оренду державного та комунального майна, Закону України „Про освіту, Закону України „Про загальну середню освіту, іншим нормативно-правовим актам за відсутності відповідних підстав.

Колегія суддів, з огляду на встановлені у даній справі обставини та наявні у справі докази, погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, прокурор заявлено вимоги, зокрема, визнати недійсним п. 7.1 протоколу засідання конкурсної комісії з розгляду питань про надання в оренду комунального майна № 3/2013 від 18.04.2013р.

Згідно ст. 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів.

Кожний субєкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених субєктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших субєктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси субєкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів субєктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обовязку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої пятої статті 13 цього Кодексу.

Статтею 13 цього ж кодексу передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою пятою цієї статті, суд може зобовязати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Водночас, протокол засідання конкурсної комісії з розгляду питань про надання в оренду комунального майна є документом, який фіксує факт прийняття рішення конкурсною комісією, і не є актом у розумінні та за змістом ст. 20 ГК України і ст. 16 ЦК України, а тому в судовому порядку може бути визнано недійсним рішення конкурсної комісії, оформлене відповідним протоколом чи яким затверджено відповідний протокол, а не сам протокол засідання.

Тобто, вимога прокурора про визнання недійсним п. 7.1 протоколу засідання конкурсної комісії з розгляду питань про надання в оренду комунального майна № 3/2013 від 18.04.2013р. не відповідає встановленим законодавством України способам захисту прав і інтересів.

Оскільки прокурором при зверненні з позовом в суд невірно обрано спосіб захисту свого права в частині позовної вимоги про визнання недійсним п. 7.1 протоколу засідання конкурсної комісії з розгляду питань про надання в оренду комунального майна № 3/2013 від 18.04.2013р., дана позовна вимога є такою, що не ґрунтується на нормах законодавства України, а тому задоволенню не підлягає, про що вірно вказав суд першої інстанції.

В частині позовних вимог про визнання недійсними договору оренди № 945-32 нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 01.04.2010р., укладеного між Відділом освіти Ірпінської міської ради та ВАТ „Укртелеком та додаткової угоди № 3 від 22.05.2013р. до договору оренди № 945-32 нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 01.04.2010р., укладеної між Відділом освіти Ірпінської міської ради та ПАТ „Укртелеком колегія суддів зазначає таке.

За правовою природою, укладений між сторонами договір є договором оренди, регулювання якого на законодавчому рівні визначено положеннями Цивільного кодексу України щодо відносин найму (оренди) - глава 58, параграфом 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Статтею 760 ЦК України унормовано, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму.

Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Оскільки передане за договором в оренду майно належить до комунальної власності, правовідносини, які виникли між сторонами у звязку з його укладенням, регулюються також нормами спеціального Закону України ,,Про оренду державного та комунального майна та іншими законами.

Згідно з ст.ст. 2, 19 Закону України ,,Про оренду державного та комунального майна орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 4 Закону (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) обєктами оренди за цим Законом є:

цілісні майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць). Цілісним майновим комплексом є господарський обєкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання. У разі виділення цілісного майнового комплексу структурного підрозділу підприємства складається розподільчий баланс.

Грошові кошти та цінні папери з урахуванням дебіторської та кредиторської заборгованості орендодавець надає орендареві на умовах кредиту за ставкою рефінансування Національного банку України, а інші оборотні матеріальні засоби викуповуються орендарем. Порядок викупу оборотних матеріальних засобів та використання грошових коштів, одержаних від їх викупу, а також грошових коштів, наданих орендареві на умовах кредиту відповідно до цієї статті, визначаються Кабінетом Міністрів України;

нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств;

майно, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

Не можуть бути обєктами оренди:

цілісні майнові комплекси державних підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць), що здійснюють діяльність, передбачену частиною першою статті 4 Закону України „Про підприємництво;

цілісні майнові комплекси казенних підприємств;

цілісні майнові комплекси структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць) казенних підприємств, що здійснюють діяльність, передбачену частиною першою статті 4 Закону України „Про підприємництво;

обєкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої статті 5 Закону України „Про приватизацію державного майна (крім памяток культурної спадщини), а також обєкти, включені до переліку обєктів права державної власності, що не підлягають приватизації, затвердженого Законом України „Про перелік обєктів права державної власності, що не підлягають приватизації, які випускають підакцизну продукцію, крім цілісних майнових комплексів, які випускають підакцизну продукцію, переданих в оренду до набрання чинності Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про оренду державного та комунального майна від 29 червня 2004 року.

Законодавчими актами України може бути доповнено перелік підприємств, майнові комплекси яких не можуть бути обєктами оренди.

Як вбачається із матеріалів справи, нерухоме майно, а саме нежиле приміщення, площею 62,2 кв.м., що є обєктом оренди у відповідності до договору оренди № 945-32 нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 01.04.2010р., укладеного між Відділом освіти Ірпінської міської ради та ВАТ „Укртелеком, є частиною будівлі Ірпінської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів № 3 Ірпінської міської ради, що знаходиться за адресою: м. Ірпінь вул. Жовтнева 129-а, та знаходиться на балансі Відділу освіти Ірпінської міської ради, що підтверджується договором оренди № 945-32 нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 01.04.2010р., протоколом засідання конкурсної комісії з розгляду питань про надання в оренду комунального майна № 3/2013 від 18.04.2013р., відповідними витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Відповідно до Статуту Ірпінської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів № 3 Ірпінської міської ради, затвердженого Рішенням № 1058-33-5 від 07.12.2007р. Ірпінської міської ради і погодженого Відділом освіти Ірпінської міської ради, засновником школи є Ірпінська міська рада і школа є навчальним комунальним закладом з правом юридичної особи.

Частиною 2 ст. 18 Закону України „Про освіту (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Частиною 5 ст. 63 Закону (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, що обєкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно повязані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Згідно з п. 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою № 63 від 14.08.2001р. Головного державного санітарного лікаря України і погоджених листом № 1/12-1459 від 05.06.2001р. Міністерства освіти і науки України, здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не повязано з навчально-виховним процесом, не дозволяється.

Тобто, відповідно до приписів, зокрема, Закону України „Про оренду державного та комунального майна, Закону України „Про освіту здача в оренду юридичним та фізичним особам для використання будівель і приміщень загальноосвітніх навчальних закладів можлива лише за умови, якщо використання таких обєктів, повязано з навчально-виховним процесом.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як розяснено в п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 ,,Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон повязує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення).

З матеріалів справи вбачається, що спірне нерухоме майно, а саме нежиле приміщення, площею 62,2 кв.м., що є обєктом оренди у відповідності до договору оренди № 945-32 нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 01.04.2010р., є частиною будівлі Ірпінської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів № 3 Ірпінської міської ради, що знаходиться за адресою: м. Ірпінь вул. Жовтнева 129-а, і знаходиться на балансі Відділу освіти Ірпінської міської ради, та було передано в оренду ПАТ „Укртелеком для розміщення станції, а саме телекомунікаційного обладнання ВМ-1АТС-92, що підтверджується договором оренди № 945-32 нерухомого майна, що належить до комунальної власності, від 01.04.2010р., довідкою ПАТ „Укртелеком, наявними у матеріалах справи.

Тобто, спірне нежиле приміщення було передано в оренду ПАТ „Укртелеком для технічного і технологічного забезпечення господарської діяльності останнього і відповідно таке використання жодним чином не повязано з навчально-виховним процесом Ірпінської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів № 3 Ірпінської міської ради.

За таких обставин слід дійти висновку, що спірний договір оренди № 945-32 нерухомого майна, що належить до комунальної власності, від 01.04.2010р. та додаткова угода № 3 від 22.05.2013р. до договору оренди № 945-32 нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 01.04.2010р. суперечать вимогам ч.5 ст.63 Закону України ,,Про освіту, тому на підставі ч.1 ст.215 та ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України підлягають визнанню недійсними, у звязку з тим, що в момент вчинення правочинів сторонами не було додержано вимог щодо відповідності змісту правочину актам законодавства, оскільки спірне нерухоме майно було передано в оренду ПАТ „Укртелеком на підставі договору оренди нерухомого майна для технічного і технологічного забезпечення господарської діяльності останнього і відповідно таке використання жодним чином не повязано з навчально-виховним процесом Ірпінської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів № 3 Ірпінської міської ради.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги до відповідачів 2, 3 про визнання вищевказаних правочинів недійсними, є законними і обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог про зобовязання ПАТ „Укртелеком звільнити та повернути частину нежитлового приміщення Ірпінської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів № 3, вартістю 207 525, 00 грн., загальною площею 62,2 кв.м., розташоване на вул. Жовтневій, 129-А, в м. Ірпені Київської області, згідно договору оренди № 945-32 нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 01.04.2010р., колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Беручи до уваги вищенаведене, оскільки недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, вимога прокурора зобовязати відповідача 3 повернути орендоване майно також підлягає задоволенню, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки спростовуються наведеним вище.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що підстави для скасування або зміни рішення, які передбачені ст. 104 ГПК України, відсутні. Рішення господарського суду Київської області від 02.09.2015р. у справі № 911/1613/15 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим. У звязку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Київської області від 02.09.2015р. у справі № 911/1613/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ,,Укртелеком в особі Київської обласної філії ПАТ ,,Укртелеком - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді Г.А. Жук

ОСОБА_1