донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

29.12.2015 справа №913/171/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4
розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», м.Сєвєродонецьк, Луганська область
За участю представників сторін: позивача - відповідача ОСОБА_5 за довіреністю ОСОБА_6 за довіреністю не зявився
на ухвалу господарського суду Луганської області
від19.11.2015 року
у справі№913/171/13 (суддя Ворожцов А.Г.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ
до Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», м.Сєвєродонецьк, Луганська область
Орган виконавчої службиВідділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м.Київ
простягнення 138645756,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», м. Сєвєродонецьк, Луганська область звернулось до господарського суду Луганської області зі скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі №913/171/15.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 19.11.2015р ( суддя Ворожцов А.Г.) скаргу Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено частково.

Визнані незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо накладення арешту.

У задоволенні вимоги про скасування постанови від 25.09.2015 ВП № 48865748 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відмовлено.

Скаржником - Державним підприємством «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», подана апеляційна скарга, в якій апелянт просить ухвалу господарського суду Луганської області від 19.11.2015р. по справі №913/171/13 скасувати в частині відмови у скасуванні постанови від 25.09.2015р. ВП №48865748 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В обґрунтування скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В скарзі заявник, зокрема, посилається на те, що суд не звернув увагу на той факт, що положення норми ст. 1-1 розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції від 19.01.2013) передбачає, що «Положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом».

Посилання судом першої інстанції на ст.19 Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» неправомірне, оскільки ця редакція ч. 5 ст. 19 Закону набула чинності з 19.01.2013 року. Ухвала господарського суду Луганської області про порушення провадження у справі про банкрутство боржника, ДП «Севєродонецька ТЕЦ», та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів винесена 03.01.2013 року.

Таким чином, дія Закону в редакції від 19.01.2013 року не розповсюджується на правовідносини між сторонами, оскільки провадження у справі про банкрутство було порушено до набрання чинності Закону, в редакції від 19.01.2013 року.

Що стосується редакції Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яка діяла на момент порушення провадження про банкрутство ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ», то відповідна редакція (ст. 12 Закону) не передбачала обмеження дії мораторію на задоволення вимог поточних кредиторів.

У звязку з находженням у відпустці судді Дучал Н.М. на підставі ч.5 ст.26 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п.10.1, 17 Засад використання автоматизованої системи документообігу Донецького апеляційного господарського суду, затверджених рішенням загальних зборів суддів від 11.12.2015р., розпорядженням Секретаря першої судової палати суду від 25.12.15р. № 04-08/1252/15 змінено склад судової колегії по розгляду скарги. Скарга розглядається колегією суддів у складі: головуючий суддя Агапов О.Л., судді: Малашкевич С.А., Склярук О.І.

Дослідивши матеріали скарги, доводи апеляційної скарги, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Луганської області від 01.07.2015 у справі № 913/171/15 (суддя Ворожцов А.Г.) за позовом ПАТ НАК «Нафтогаз України» до ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» про стягнення 138 645 756 грн. 58 коп. позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто борг у розмірі 96 655 374,95 грн., інфляційні нарахування 16 787 455,59 грн. та 3% річних 1 829 978,51 грн., разом - 115 272 809,05 грн., крім того, витрати зі сплати судового збору в сумі 60 760,15 грн.

На виконання судового рішення позивачеві 20.07.2015 видано наказ № 913/171/15 від 14.07.2015.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 25 Закону «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

За заявою позивача, стягувача за виконавчим провадженням, ПАТ НАК «Нафтогаз України», №14/2-146813 від 10.08.2015 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень 25 вересня 2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за наказом господарського суду Луганської області № 913/171/15 від 14.07.2015.

Одночасно, виконавчою службою винесена постанова ВП №488865748, що оскаржується, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 вищевказаного Закону державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до п. 4 ст. 57 Закону копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна.

Скаржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову ВП № 488865748, що оскаржується, листом 06 жовтня 2015 року, лист, згідно зі штемпелем на конверті, було направлено виконавчою службою 02 жовтня поточного року (зворотна сторона а.с. 90), тобто з порушенням строку, встановленого Законом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що господарським судом правомірно зазначено, що доводи скаржника щодо порушення його прав та законних інтересів через порушення державним виконавцем строку направлення постанови про арешт майна є обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що боржник 07 жовтня 2015 року направив до виконавчої служби листа (а.с. 92- 93), в якому повідомив, що ухвалою господарського суду Луганської області від 03.01.2013 було порушено провадження у справі про банкрутство боржника - ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ», та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Одночасно виконавчому органу скаржник надіслав відповідні ухвали суду та звернув увагу на обовязковому зупиненні виконавчого провадження на підставі вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі Закон про банкрутство), оскільки відповідно до п. 8 ст. 37 Закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає обовязковому зупиненню у звязку з порушенням господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до Закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженому господарським судом.

Відповідно до ст. 2 Закону про банкрутство цей Закон має пріоритет перед іншими законодавчими актами України у регулюванні відносин, повязаних з банкрутством субєктів підприємницької діяльності. На це звертає увагу і Вищий господарський суд України у п. 2 Інформаційного листа від 28.03.2013 № 01-06/606/2013 «Про Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ч. 4 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» протягом строку, на який виконавче провадження зупинене, виконавчі дії не провадяться.

Приймаючи ухвалу, господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до абз. 7 ч. 1 ст. 1 Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» поточними кредиторами є кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

ПАТ НАК «Нафтогаз України» є поточним кредитором боржника - ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ», оскільки борг в загальному розмірі 115 272 809,05 грн. стягнуто за судовим рішенням 01 липня 2015 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону про банкрутство дія мораторію не поширюється на вимоги поточних кредиторів.

Згідно з ст. 57 Закону «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

За таких обставин, суд першої інстанції зазначив, що державний виконавець діяв в порядку і у спосіб, передбачені Законом «Про виконавче провадження» (ст.ст. 19, 25, 57) а саме: виніс постанову про відкриття виконавчого провадження та виніс постанову про арешт майна боржника за заявою стягувача, НАК «Нафтогаз України», одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Проте, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу в частині відмови в задоволенні вимог про скасування постанови від 25.09.2015 ВП 48865748 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, допустив порушення норм матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до п.8 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає обовязковому зупиненню, у разі порушення господарським судом провадження у справі про банкрутства боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюються дії мораторію, запровадженого господарським судом, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) та виконання рішень у немайнових спорах.

Відповідно до п. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції, яка діяла до 19.01.2013 року, мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства.

03.01.2001 року ухвалою господарського суду Луганської області порушено провадження у справі про банкрутство боржника ДП «Сєвєродонєцька ТЕЦ», та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Вказана місцевим судом редакція ч.5 ст. 19 Закону про банкрутство набула чинності з 19.01.2013 року.

Відповідно до ст. 1-1 розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції 19.01.2013 року) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження по яких порушено після набрання чинності цим Законом.

В редакції Закону про банкрутство, яка діяла на момент порушення провадження про банкрутство ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ», стаття 12 Закону не передбачала обмеження дії мораторію на задоволення вимог поточних кредиторів.

Також колегія суддів звертає увагу на той факт, що господарський суд приймаючий рішення від 01.07.2015 року по справі №913/171/15 (суддя Ворожцов А.Г.) керувався нормою ч.4 ст. 12 Закону про банкрутство, яка діяла на момент порушення провадження про банкрутство ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ», згідно якої протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань. За таких обставин суд погодився з доводами відповідача щодо відсутності правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення пені в сумі 12390826,39 грн. та штрафу в сумі 10992121,14 грн., а приймаючи ухвалу, що оскаржується (суддя Ворожцов А.Г.) застосував при розгляді скарги вже редакцію Закону, яка набула чинності з 19.01.2013 року.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд при винесені ухвали помилково керувався редакцією Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яка набрала чинності з 19.01.2013 року, а відтак невірно застосував і положення Закону «Про виконавче провадження» та не врахував приписив щодо необхідності зупинення виконавчого провадження. Арешт же майна та заборона на його відчуження у спорі, що розглядається, є одним із способів, спрямованих на примусове виконання рішення суду по задоволенню вимог саме поточного кредитора.

На підставі викладеного, керуючись ст. 99, 101-103, п.4 ч.1 ст.104, 105, 106, 121-2 ГПК України Донецький апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», задовольнити.

Ухвалу господарського суду Луганської області від 19.11.2015 року у справі №913/171/15 скасувати частково.

Скасувати постанову Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 від 25.09.2015 року ВП №48865748 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В іншій частині ухвалу господарського суду залишити без змін.

Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, м. Київ) на користь Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» (, МФО 320478, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93403) 1218,00 (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень) в рахунок сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Матеріали справи №913/171/15 повернути господарському суду Луганської області.

Постанова набирає сили з дня її прийняття та може бути оскарження до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя О.Л. Агапов

Судді: С.А. Малашкевич

ОСОБА_2

Надруковано 6 прим

1-позивачу

1-відповідачу

1-ДВС

1-у справу

1-ДАГС

1-ГСЛО