ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2015 р. Справа № 922/3619/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Шевель О. В.

за участю секретаря Марченко В.А.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність від 19.11.2015р.), ОСОБА_2 (довіреність від 18.11.2015р.),

відповідача ОСОБА_3 (довіреність від 08.10.2014р.),

третьої особи - не зявилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №5267 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 07.09.15р. у справі № 922/3619/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Стандарт", м.Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_4 ворота", м.Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник", м.Харків,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.09.2015р. (суддя Аюпова Р.М.) позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник" на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Стандарт" заборгованість в сумі 852123,94 грн. (з яких: 799000,00 грн. - заборгованість по кредиту, 43044,39 грн. - заборгованість по процентах, 5408,22 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту, 4671,34 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів). Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник" на користь держбюджету України одержувач коштів - УДКС у Дзержинському районі м.Харкова Харківської області, № рахунку 3003, , код платника 22030001, символ звітності банку 101, банк одержувача - ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011) - 17042,48 грн. судового збору.

Відповідач з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що під час розгляду справи ні позивачем, ні третьою особою не були надані оригінали документів на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача. Із копії додаткового договору, наданого позивачем, не вбачається, що він підписувався уповноваженими представниками сторін та був скріплений їхніми печатками. За таких обставин, на думку відповідача, за відсутності підпису уповноважених сторін на додатковому договорі №1 від 21.01.2015р. до договору №200 про надання кредиту за овердрафтом від 19.11.2013р. він є нікчемним.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представники позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечували та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа у судове засідання не зявилась, про причини не зявлення суд не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про час і місце слухання справи ухвалою суду від 02.12.2015р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази по справі, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила.

В червні 2015р. Публічне акціонерне товариство "Комерційний Банк "Стандарт" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник" заборгованості за договором №200 про надання кредиту за овердрафтом від 19.11.2013р.

Позов обґрунтовано тим, що 19.11.2013р. між Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_4 Ворота", банком, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельник", позичальником, укладено договір №200 про надання кредиту за овердрафтом.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 31 липня 2014 року №456 "Про віднесення ПАТ "ОСОБА_4 Ворота" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 01.08.2014р. прийнято рішення №67 про запровадження з 04.08.2014р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "ОСОБА_4 Ворота".

28.11.2014р. між ПАТ "ОСОБА_4 Ворота", неплатоспроможний банк, та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Стандарт", приймаючий банк, укладено договір №2 про передачу активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, відповідно до умов якого неплатоспроможний банк відступив, а приймаючий банк набув право вимоги за активами неплатоспроможного банку (включаючи забезпечення з ними).

Приймаючий банк з дня укладення сторонами цього договору, підписання Реєстру договорів про здійснення активних операцій та договорів забезпечення та акту приймання-передавання активів та зобов'язань, набуває усіх прав та обов'язків кредитора - неплатоспроможного банку щодо боржників (позичальників), вимоги до яких передані відповідно до цього договору разом із правами за договорами забезпечення таких вимог. Згода боржників (позичальників) та внесення змін (у тому числі доповнень) до вже укладених договорів з відповідними боржниками (позичальниками) у такому випадку не вимагається.

У зв'язку із переходом прав вимоги за кредитним договором від ПАТ "ОСОБА_4 Ворота" до ПАТ КБ "Стандарт" між ПАТ КБ "Стандарт" та позичальником 21.01.2015р. укладено додатковий договір №1 до кредитного договору, яким кредитний договір №200 було викладено у новій редакції.

Відповідно до п.1.1.1. додаткового договору загальний ліміт кредитування за кредитною лінією - 799000,00 грн.

Відповідно до п.1.1.2. додаткового договору кредитна лінія відкривається з 21.01.2015р. по 10.12.2016р. (включно).

Відповідно до п.1.1.4. додаткового договору процентна ставка за користування кредитом 24 процентів річних.

Відповідно до п.1.1.6. додаткового договору остаточна дата повернення (повного погашення) кредиту - 10.12.2016р., з урахуванням строків погашення частин/траншів кредиту в строки, що визначені графіком зменшення загального ліміту кредитування, який є невід'ємним додатком до цього договору.

Відповідно до п.4.2. додаткового договору нарахування процентів здійснюється не рідше одного разу на місяць (не пізніше останнього робочого дня місяця) та в день остаточного повернення кредиту.

Відповідно до п.4.5. додаткового договору позичальник сплачує нараховані проценти щомісячно, не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом.

Відповідно до п.9.3., 9.4. додаткового договору за порушення встановлених цим договором строків сплати процентів, строків погашення кредиту/траншу, банк має право нараховувати та стягувати, а позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Національним банком України з 04.03.2015р. встановлено облікову ставку у розмірі 30,0000% (Постанова НБУ від 02.03.2015р. №154).

Як свідчать матеріали справи, банк виконав взяті на себе зобов'язання щодо надання відповідачу грошових коштів.

Однак, позичальником було порушено взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, в зв'язку з чим станом на 04.06.2015р. за кредитним договором утворилась прострочена заборгованість, яка складає 130837,48 грн., з яких: 94000,00 грн. прострочена заборгованість по кредиту; 26757,92 грн. прострочена заборгованість по процентах; 5408,22 грн. заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту; 4671,34 грн. заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів.

Поточна заборгованість за кредитним договором станом на 04.06.2015р. становить: 705000,00 грн. поточна заборгованість по кредиту, 16286,47 грн. поточна заборгованість по процентах.

Відповідно до п.3.7. додаткового договору сторони домовились, що згідно ст. ст. 212, 1050, 1052 Цивільного кодексу України, позичальник на письмову вимогу банку про погашення кредитної заборгованості зобов'язаний повернути банку кредит, нараховані та несплачені проценти, комісії, інші доходи банку, пені, штрафи, суму збитків, інші платежі, що підлягають сплаті раніше остаточної дати погашення, визначеної п.1.1.6. цього договору, в разі настання однієї або декількох відразу наступних обставин, зокрема: порушення та/або неналежне виконання позичальником зобов'язань, встановлених цим договором, по сплаті процентів; порушення та/або неналежне виконання позичальником зобов'язань, встановлених цим договором, по сплаті суми/частини суми кредиту.

У зв'язку із порушенням позичальником зобов'язань за кредитним договором по погашенню кредиту та сплаті процентів у строки, встановлені кредитним договором, ПАТ КБ Стандарт направив відповідачу відповідну письмову претензію за вих. №08/05-385 від 08.05.2015р. з вимогою повернути отримані за кредитним договором кредитні кошти у повному обсязі (у тому числі ті, строк повернення яких не настав), сплатити проценти за користування кредитними коштами у повному обсязі, а також пеню у відповідності до умов кредитного договору. Однак, як зазначив позивач, відповідного реагування з боку відповідача на направлену вимогу не відбулось, грошові кошти повернуті банку не були, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом.

Відповідач у запереченні (вх.№35594 від 07.09.2015р.) проти позову заперечував, посилаючись на те, що із копії додаткового договору не вбачається, що він підписувався уповноваженими представниками сторін та був скріплений їхніми печатками.

07.09.2015р. господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Як вже зазначалось, 28.11.2014р. між ПАТ "ОСОБА_4 Ворота" (неплатоспроможний банк) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Стандарт" (приймаючий банк) укладено договір №2 про передачу активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, відповідно до умов якого неплатоспроможний банк відступив, а приймаючий банк набув право вимоги за активами неплатоспроможного банку (включаючи забезпечення з ними).

Відповідно до ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до п. 1.1.4. додаткового договору процентна ставка за користування кредитом складає 24% річних.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення домовленості сторін, зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Зазначені обставини справи з урахуванням приписів чинного законодавства дають суду правові підстави дійти висновку про те, що відповідачем неналежно виконані зобовязання позичальника по зазначеному вище договору, в звязку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту у розмірі 799000,00 грн., заборгованості по процентам у розмірі 43044,39 грн. є обґрунтованою та правомірно задоволена судом першої інстанції.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені ст. 611 Цивільного кодексу України, зокрема, щодо сплати неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до п. 9.3., 9.4. додаткового договору за порушення встановлених цим договором строків сплати процентів, строків погашення кредиту/траншу, банк має право нараховувати та стягувати, а позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Отже, стягнення пені у разі неналежного виконання взятих на себе зобовязань позичальника передбачено умовами укладеного сторонами договору та узгоджується з приписами чинного законодавства.

За несвоєчасність виконання зобовязань за договором, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 10079,56 грн., з яких: 5408,22 грн. пеня по простроченій сумі кредиту за період з 12.04.2015р. по 31.05.2015р., 4671,34 грн. пеня по прострочених відсотках за період з 11.03.2015р. по 31.05.2015р.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, колегія суддів вважає, що він є обґрунтованим та правомірно задоволений судом першої інстанції.

Щодо посилання відповідача на те, що під час розгляду справи не були надані оригінали документів на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, а із копії додаткового договору, наданого позивачем, не вбачається, що він підписувався уповноваженими представниками сторін та був скріплений їхніми печатками, а тому за відсутності підпису уповноважених сторін на додатковому договорі №1 від 21.01.2015р. до договору №200 про надання кредиту за овердрафтом від 19.11.2013р., він є нікчемним, колегія суддів зазначає наступне.

16.12.2015р. у судовому засіданні на виконання вимог ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 02.12.2015р. позивачем було надано для огляду у судовому засіданні оригінал додаткового договору №1 від 21.01.2015р., який містив підписи уповноважених представників ПАТ «КБ «Стандарт» ОСОБА_5 та ТОВ «Будівельник ОСОБА_6 та був скріплений печатками товариств.

Крім того, позивачем 16.12.2015р. було надано копію рішення господарського суду міста Києва від 03.09.2015р. по справі №910/20262/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельник» до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» про визнання недійсним кредитного договору.

Як вбачається з рішення господарського суду міста Києва від 03.09.2015р. по справі №910/20262/15, предметом спору у зазначеній справі було визнання недійсним з моменту укладення додаткового договору №1 від 21.01.2015р. до договору про надання кредиту за овердрафтом №200 від 19.11.2013р., оскільки, на думку позивача, сторони при укладенні даного договору не мали намірів вчиняти будь-яких дій спрямованих на виконання його умов.

Як зазначено в рішенні господарського суду міста Києва від 03.09.2015р. по справі №910/20262/15, позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами, що укладаючи додатковий договір №1 від 21.01.2015р. до договору про надання кредиту за овердрафтом №200 від 19.11.2013р. та змінюючи форму кредитування з овердрафту на кредитну лінію та реструктуризуючи заборгованість, сторони діяли без наміру створення правових наслідків. В звязку з чим у задоволенні позову ТОВ «Будівельник» було відмовлено повністю.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, колегія суддів вважає посилання апелянта на нікчемність спірного договору необґрунтованими.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою і не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення по даній справі, тому рішення господарського суду Харківської області від 07.09.15р. у справі № 922/3619/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 91, 99, 101, 102, п.1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 07.09.15р. у справі № 922/3619/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 21.12.2015р.

Головуючий суддя Білоусова Я.О.

Суддя Пуль О.А.

Суддя Шевель О. В.