РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"22" грудня 2015 р. Справа № 918/1155/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Грязнов В.В.

суддя Мельник О.В. ,

суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

за участі представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність №НЮ-20 від 02.01.2015р.);

ОСОБА_2 (довіреність №НЮ-785 від 19.10.2015р.);

відповідача - ОСОБА_3 (довіреність №1 від 22.07.2015р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Позивача-Державного територіа-льно-галузевого обєднання «Львівська залізниця» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» на рішення господарського суду Рівненської області від 03.11. 2015р. у справі № 918/1155/15

за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця»,

в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська дирекція залізничних

перевезень» м.Рівне

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-комерційна фірма

Євростар» м.Рівне

про врегулювання розбіжностей у договорі,-

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.22, 28 ГПК Украї-ни. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу заявлено не було. Заяви про відвід суддів не надходило.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 03.11.2015р. у справі №918/1155/15 (суддя Павленко Є.В.) відмовлено у задоволенні позову Державного територіально-галузевого об-єднання «Львівська залізниця» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська дирекція залізнич-них перевезень» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-комерційна фірма «Євростар» про врегулювання розбіжностей у договорі.(арк.справи 88-90).

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що із плану-схеми колій та ві-домостей стрілочних переводів та колій, вбачається, що колія №70 через стрілку примикання №274 примикає до підїзної колії №60, яка у свою чергу, примикає до станційної колії №10 через стрілку №30, а тому безпідставними є твердження Позивача про необхідність обчислювати відс-тань від стрілки №44 і позов не підлягає задоволенню.(арк.справи 90).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Позивач подав скаргу до Рівненського апеляцій-ного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської об-ласті суду від 03.11.2015р. у даній справі та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі та викласти пункти договору в такій редакції:

«пункт 13. Відстань для нарахування збору за подачу та забирання вагонів 3,349 км (3,095 км баланс залізниці, 0,254 км баланс користувача) в обидва кінці.»;

«пункт 14.1. За подачу та забирання вагонів згідно ставок Тарифного керівництва №1 по формулі (ставка таблиці 1*0,254+ставка таблиці 2*3,095)/3,349.».(арк.справи 97-101).

При цьому, Скаржник вважає, що судом неповно зясовано обставини справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги, що у технічному паспорті підїзної колії зазначаються лише загальні технічні характеристики без визначення довжини колії. Крім того, не враховано, що при визначенні відс-тані підїзної колії №60 до стрілки №30 порушуватиметься п.3.30 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996р.№411, оскільки підїзна колія не матиме запобіжного тупика, охоронної стрілки до примикання.(арк.спра-ви 100).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.12.2015р. у даній справі апе-ляційну скаргу Позивача прийнято до провадження, справу призначено до слухання на 22.12.2015р. у складі колегії суддів: головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Мельник О.В., суддя Розізнана І.В. (арк.справи 95).

У день судового засідання 22.12.2015р. через канцелярію суду Відповідач подав заперечен-ня на апеляційну скаргу, в якому вказує, що рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням усіх установлених норм чинного законодавства та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає її мотиви безпідставними необґрунтованими.(арк.справи 112).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 22.12.2015р. представники Позивача під-тримали доводи апеляційної скарги, надали пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Представник Відповідача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги та надав пояснен-ня в обґрунтування своєї правової позиції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, вивчивши ма-теріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстан-ції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як свідчать матеріали справи, у 2010 році на підїзну колію №70, яка належить ПП «Сан-райз» на станції Рівне Державне територіально-галузеве обєднання «Львівська залізниця» (надалі в тексті Залізниця) видало технічний паспорт, з п.1.1 якого вбачається, що підїзна колія №60 примикає стрілочним переводом №30 до колії №98/30 Ковельського парку станції Рівне як її про-довження.(арк.справи 34).

Матеріалами справи стверджено, що Залізниця в особі начальника Відокремленого підроз-ділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-комерційна фірма «Євростар» (надалі в тексті Товариство) уклали 04.04.2011р. до-говір №139 про подачу та збирання вагонів по станції Рівне Львівської залізниці, відповідно до умов якого Залізниця зобовязалася за передбачену Договором плату здійснювати подачу, розстав-ляння на місця навантаження, вивантаження і забирання вагонів з підїзної колії, яка належить ПП «Санрайз», використовується Товариством на правах контрагента та примикає через стрілку №274 до ходової колії №60 на ЗАТ «Рівне-борошно» і обслуговується локомотивом залізниці.(арк.справи 71).

Договір (п.20) укладено терміном на 4 роки із 01.02.2011р. до 29.09.2015р. включно.

З матеріалів справи вбачається, що до договору №139 сторони вносили зміни шляхом укла-дення 17.07.2015р. Додаткової угоди №1, якою виклали пункти 1, 13 та 14.1 в новій редакції.(арк справи 73).

Так, відповідно до п.1, на умовах цього Договору здійснюється подача, розставляння на міс-ця навантаження, вивантаження і забирання вагонів з підїзної колії, яка належить Товариству та примикає до підїзної колії №60 стрілочним переводом №274, і яка обслуговується локомотиввом залізниці. Межею підїзної колії є знак «Межа підїзної колії», який встановлено на відстані 30,6 метрів від початку вістряків стрілочного переводу №274.

Відстань для нарахування збору за подачу та забирання вагонів складає 3,368 км (3,094 км баланс залізниці, 0,274 км баланс користувача) в обидва кінці. Користувач сплачує Залізниці пла-ту за подачу та забирання вагонів згідно ставок Тарифного керівництва №1 по формулі (ставка таблиці 1*0,274 + ставка таблиці 2*3,094)/3,368. (п.п.13,14.1 Договору №139).

Договір №139 та Додаткова угода до нього підписані уповноваженими представниками та скріплені відтисками печаток сторін.(арк.справи 71-зворот, 73).

Як вбачається з матеріалів справи, звязку із закінченням строку дії договору №139, Това-риство звернулося до Залізниці з листом від 17.08.2015р. №1708-186, запропонувавши направити на адресу Відповідача для погодження та підписання проект нового договору на подачу та забиран-ня вагонів по підїзній колії №70 по станції Рівне. Крім того, Товариство просило врахувати, що відстань для нарахування збору має обчислюватися від стрілочного переводу №30, а не №44.(арк. справи 9).

Представниками станції Рівне та директором Товариства проведено обстеження господарс-тва підїзної колії ПП «Санрайз» (колія №70) та встановлено, що відстань для стягнення плати за подачу та збирання вагонів становить 3,349 км (3,095км баланс залізниці та 0,254 км баланс ко-ристувача) в обидва кінці, за результатами якої складено акт від 09.09.2015р.(арк.справи 10).

Вважаючи, що у даному акті Позивачем помилково зазначена відстань 3,349 км, що впли-ває на розрахунок плати та значно збільшує витрати Товариства останнє заперечило даний висно-вок, зазначивши, що відстань для обчислення суми збору за подачу та забирання вагонів на підїз-ну колію №70 становить лише 2,990 км.(арк.справи 11).

Матеріали справи свідчать, що 11.09.2015р. Позивач надіслав Товариству пропозицію підпи-сати проект договору про подачу та забирання вагонів при станції Рівне Львівської залізниці у за-пропонованій Залізницею редакції. До пропозиції Позивачем долучено два примірники проекту зазначеної угоди, відповідно до умов пунктів, зокрема, 13 та 14.1 якої, відстань для нарахування збору за подачу та забирання вагонів становить 3,349 км (3,095 км баланс залізниці, 0,254 км ба-ланс користувача) в обидва кінці; за подачу та забирання вагонів згідно ставок Тарифного керів-ництва № 1 по формулі (ставка таблиці 1 * 0,254 + ставка таблиці 2 * 3,095)/3,349, що вбачається з листа від 11.09.2015р. №ДН-3-ДНМ/1086.(арк.справи 12).

Договір підписано Товариством з протоколом розбіжностей, згідно яких останнє пропонува-ло викласти пункти 13 та 14.1 Договору в наступній редакції: «…пункт 13. Відстань для нарахуван-ня збору за подачу та забирання вагонів 2,990 км (2,736 км баланс залізниці, 0,254 км баланс ко-ристувача) в обидва кінці»; «пункт 14.1. За подачу та забирання вагонів згідно ставок Тарифного керівництва №1 по формулі (ставка таблиці 1 * 0,254 + ставка таблиці 2 * 2,736)/2,990.».

Враховуючи, що додатковими перемовинами 21.09.2015р. зазначені розбіжності врегулюва-ні не були Залізниця звернулася до господарського суду з позовом про врегулювання розбіж-ностей, які виникли під час укладення договору №Л/ДН-3/15/___/м/п в її редакції.(арк.справи 2-5, 16).

Перевіривши дотримання місцевим судом вимог чинного законодавства при ухваленні ос-каржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга безпідставна і не підлягає задо-воленню, з огляду на наступне:

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України) гос-подарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобовязань і є обовязковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобовязан-ня у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України).

Господарські зобовязання, відповідно до ст.174 ГК України, можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Предметом даної справи є врегулювання розбіжностей у договорі.

Господарські договори між субєктами господарювання укладаються за правилами встанов-леними Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ст.ст. 173, 179 ГК України).

Відповідно до ст.ст. 626, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є укла-деним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зазначені норми кореспондуються з приписами ст.180 ГК України.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборо-ту, вимог розумності та справедливості.(ст.627 ЦК України). Зміст договору згідно ч.1 ст.628 ЦК України становлять (пункти), визначенні на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов-язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розглядаючи даний спір, колегія суддів приймає до уваги, що згідно зі ст.3 Закону України «Про залізничний транспорт», законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України «Про транспорт», цього Закону, Статуту залізниць України, який зат-верджується Кабінетом міністрів України та інших актів законодавства України. Зокрема й Прави-лами обслуговування залізничних підїзних колій, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644 (надалі в тексті Правила).

Статут залізниць України (надалі Статут залізниць) затверджено постановою Кабінету мі-ністрів України від 06.04.1998р. №457. Статут залізниць чинний із змінами і доповненнями.

Стаття 5 Статуту залізниць відносить до компетенції Міністерства транспорту України зат-вердження нормативних документів на підставі цього Статуту, які є обовязковими для всіх юри-дичних і фізичних осіб на території України.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спір виник внаслідок розбіжностей у визначенні відстані, на яку нараховуватиметься плата за зби-рання та подачу вагонів.

Частиною 1 статті 21 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що відно-сини підприємств залізничного транспорту з власниками залізничних підїзних колій, порядок і умови експлуатації цих колій, обігу рухомого складу, що не належить до залізничного транспорту загального користування, визначаються Статутом та укладеними на його основі договорами.

Пунктом 71 Статуту залізниць визначено, що взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних підїзних колій, визначаються договором. Подача і заби-рання вагонів, а також маневрова робота на залізничних коліях, що належать підприємствам, здій-снюються їх локомотивами. Якщо підприємство не має свого локомотива, подача і забирання ваго-нів та маневрова робота провадяться локомотивом залізниці за плату згідно з тарифом. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній підїзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Відповідно до абзацу 5 пункту 76 Статуту залізниць договір про експлуатацію залізничної підїзної колії та договір про подачу та забирання вагонів розробляється з урахуванням єдиного технологічного процесу роботи підїзної колії із станцією примикання. Порядок розроблення та форма договорів встановлюються Правилами.

Взаємовідносини залізниці з підприємствами, які виконують вантажні роботи на підїзних коліях, визначаються договорами про експлуатацію підїзних колій або договорами про подачу та забирання вагонів. Договори про експлуатацію підїзних колій укладаються між залізницею і влас-никами підїзних колій у разі обслуговування підїзної колії власним або орендованим локомоти-вом. Договори розробляються з урахуванням технології роботи підїзної колії і технології роботи станції примикання, а у відповідних випадках з урахуванням єдиних технологічних процесів.(2.1 Правил).

Проект договору розробляється залізницею на підставі акта обстеження підїзної колії, а підписаний у двох примірниках проект договору надсилається на підпис підприємству. Підприємст-во підписує і повертає залізниці проект договору у двадцятиденний термін. Цей термін обчислює-ться: у разі пересилки проекту договору з посильним з дати розписки про отримання договору, у разі пересилки поштою з дати календарного штемпеля поштового відділення в пункті знаходжен-ня адресата. Якщо при підписанні договору в підприємства виникнуть заперечення стосовно його умов, то незалежно від цього воно підписує договір, складає протокол розбіжностей і направляє його у двох примірниках залізниці одночасно з підписаним договором. Наявність розбіжностей оговорюється у договорі. У разі неповернення залізниці підписаного проекту договору у двадцяти-денний термін, договір набирає чинності у редакції залізниці.(3.1, 3.4 Правил).

Відповідно до частини 5 статті 181 ГК України сторона, яка одержала протокол розбіжнос-тей до договору, зобовязана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити захо-дів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті про-позиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, як-що на це є згода другої сторони.

У той же час пунктом 3.4 Правил також передбачено, що залізниця не пізніше, ніж через 20 днів після отримання протоколу розбіжностей зобов'язана призначити день розгляду розбіжнос-тей, про що вона має повідомити підприємство у десятиденний термін після отримання протоколу і не пізніше, ніж за 10 днів до призначеної дати розгляду. Якщо залізниця у вказаний термін не призначить дату розгляду розбіжностей, договір набирає чинності в редакції підприємства. У ви-падку неприбуття представника підприємства у призначений термін для розгляду розбіжностей договір набуває чинності у редакції залізниці.

Розбіжності, що залишилися неврегульованими, оформлюються новим протоколом і у двад-цятиденний термін після дня їх розгляду передаються залізницею до господарського суду.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Колегія суддів звертає увагу, що звертаючись з позовом та апеляційною скаргою Залізниця зазначає, що при визначенні відстані підїзної колії №60 до стрілки №30 порушуватиметься п.3.30 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996р.№411, оскільки підїзна колія не матиме запобіжного тупика, охоронної стрілки до примикання.

Відповідно до підпункту 1.2 пункту 1 Розділу 3 даного Збірника відстань подачі й забиран-ня вагонів указується в договорі про експлуатацію підїзної колії (договорі про подачу й забирання вагонів). Для розрахунку плати довжина колії приймається в кілометрах з одним десятковим зна-ком. Довжина підїзної колії до 500 м включно округлюється до 0,5 км. Відстань подачі й забиран-ня вагонів визначається від вістряка стрілки примикання підїзної колії (якщо вона примикає до ко-лій станції) або від вістряка вихідної стрілки станції, з якої подаються вагони (якщо підїзна колія примикає до перегону чи в інших місцях за межами станції), до місця виконання вантажних опе-рацій (враховуючи довжину вантажного фронту).

Якщо підїзна колія примикає не до станції, а до іншої підїзної колії, то відстань подачі й забирання вагонів визначається від вістряка стрілки примикання тієї підїзної колії, що безпосеред-ньо примикає до колій залізничної станції, або від вістряка вихідної стрілки станції, якщо ця під-їзна колія примикає на перегоні чи в інших місцях за межами станції, до місця виконання вантаж-них операцій (враховуючи довжину вантажного фронту).

З матеріалів справи (плану-схеми колій та відомості стрілочних переводів та колій) вбача-ється, що колія №70 через стрілку примикання №274 примикає до підїзної колії №60, яка, у свою чергу, примикає до станційної колії №10 через стрілку № 30.(арк.справи 61, 63).

Крім того, із затвердженого Залізницею технічного паспорта підїзної колії №70 з ураху-ванням акту сумісної перевірки від 09.09.2015р., вбачається, що підїзна колія №60 примикає до колії №10 стрілочним переводом №30.(арк.справи 34, 62).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стрілка №44 стрілка не примикає, а знаходиться безпосередньо на станційній колії №10, а тому відстань має обраховуватися від стрілки №30.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання Скаржника на порушення Правил, оскільки всіма документами, а також актом, який підписано посадовими особами Залізниці погоджено, що підїзна колія №60 примикає до колії №10 саме через стрілку №30, а не стрілку №44.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, змісту зобовязань Відпо-відача і вмотивованості висновку про необґрунтованість заявленого позову.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім пе-реконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановле-но, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прий-нятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізни-ця» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» на рішення господарського суду Рівненської області від 03.11.2015 року у справі №918/1155/15 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу №918/1155/15 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.