ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2015 р.Справа № 915/1258/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ліпчанської Н.В.,

суддів: Головея В.М., Савицького Я.Ф.

При секретарі судового засідання Молодові В.С.,

за участю представників сторін:

від прокуратури: Москаленко ОСОБА_1 за службовим посвідченням,

від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю №357/02/08-23/15 від 05.11.2015р.,

від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю №571 від 16.11.2015р.;Голова правління ПАТ "Радсад"- ОСОБА_4

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Радсад"

на рішення господарського суду Миколаївської області від 30.09.2015р.

у справі №915/1258/15

за позовом: Прокурора Миколаївського району Миколаївської області в інтересах держави в особі ОСОБА_5 агропромислового розвитку Миколаївської обласної державної адміністрації,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Радсад",

про стягнення 616946,58 грн.

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015 року Прокурор Миколаївського району Миколаївської області в інтересах держави в особі ОСОБА_5 агропромислового розвитку Миколаївської обласної державної адміністрації (далі ОСОБА_5) звернувся до господарського суду Одеської області із позовом до Публічного акціонерного товариства "Радсад" (далі ПАТ "Радсад") про стягнення заборгованості за договором №2-а про передачу зернозбиральних комбайнів "Дойц-Фар" марки "Топлайнер" моделі 4065 HTS на умовах фінансової допомоги на зворотній основі (а.с. 3-9).

Відповідач не визнає позовні вимоги з підстав, викладених у запереченнях проти позову (а.с.81-83).

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 30.09.2015р. (суддя Олейняш Е.М.) позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ПАТ "Радсад" на користь позивача ОСОБА_5 343000 грн. основного боргу, 25647,59 грн. 3 % річних, 234097,50 грн. індексу інфляції. В решті позову в частині стягнення 3% річних в сумі 14201,49 грн. відмовлено. Також стягнуто з ПАТ "Радсад" в доход Державного бюджету України 9041,18 грн. судового збору, з ОСОБА_5 - 213,02 грн. судового збору (а.с. 121-125).

Мотивуючи дане рішення місцевий господарський суд посилається на недоведеність заперечень відповідача проти позову та наявністю достатніх доказів на підтвердження неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобовязань.

Не погоджуючись із винесеним рішенням господарського суду ПАТ "Радсад" звернулось до суду із апеляційною скаргою, вважаючи вказане рішення суду необґрунтованим, винесеним із порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неповноти і однобічності судового розгляду з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Також вважає, що судом першої інстанції не доведено обставин, що мають значення для справи (а.с.138-146).

Прокуратура Миколаївської області надала до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого не погоджується з її доводами, просить суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (а.с.151-154).

17 грудня 2015 року ОСОБА_5 агропромислового розвитку Миколаївської обласної державної адміністрації надав до суду пояснення по справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, а рішення господарського суду частково скасувати,виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Миколаївською обласною державною адміністрацією прийнято розпорядження №261-р від 11.05.1999р. Про передачу зернозбиральних комбайнів сільськогосподарським товаровиробникам області строком на 20 років, яким доручено управлінню агропромислового комплексу ОДА передати 19 зернозбиральних комбайнів Дойц-Фар марки Топлайнер моделі 4065 НТS сільгоспвиробникам області відповідно до затвердженого додатку (Переліку господарств і машинно-технологічних станцій), у тому числі й ВАТ "Радсад", правонаступником якого є ПАТ "Радсад" (а.с.17).

Також, вищевказаним розпорядженням затверджено механізм розрахунків за передані товаровиробникам зернозбиральні комбайни, відповідно до якого сільгоспвиробники області, які отримали зернозбиральні комбайни за договором на 20 років згідно з додатком, повертають до обласного бюджету кожного року кошти у розмірі 49000,00 грн. за кожний наступними частинами: до 01.08 - 40%, до 01.10 - 30%, до 01.11 - 30% зазначеної суми. Після завершення розрахунків комбайни переходять у власність сільгоспвиробників.

На виконання зазначеного розпорядження між Управлінням агропромислового комплексу облдержадміністрації (Власник) та ПАТ "Радсад" (Одержувач) укладено договір №2-а про передачу зернозбирального комбайну на умовах фінансової допомоги на зворотній основі із строком повернення вартості сільгосптехніки до 2019 року відповідно до затвердженого механізму (далі Договір, а.с.19).

Пунктом 2.2 Договору сторони визначили, що відповідач протягом 19 років повертає до обласного бюджету кожного року кошти в розмірі 49000,00 грн. наступними частинами: до 01.08. - 40%, до 01.10. - 30%, до 01.11. - 30%.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 2019 року (п.4.1 Договору).

Розпорядженням облдержадміністрації №399-р від 02.07.2001р. внесено зміни до механізму розрахунків за одержані сільгоспвиробниками області зернозбиральні комбайни на умовах фінансової допомоги на зворотній основі, затвердженого розпорядженням ОДА №261-р від 11.05.1999р. Так, строки повернення коштів до обласного бюджету змінено з до 01.08. - 40%, до 01.10. - 30%, до 01.11.- 30% на до 01.08. - 50%, до 01.09. - 50% від річної суми (а.с.18).

10 липня 2001 року між Головним управлінням сільського господарства і продовольства облдержадміністрації та ВАТ "Радсад" було переукладено договір про передачу зернозбиральних комбайнів (далі Новий договір, а.с. 20).

Відповідно до п.2.2 Нового договору відповідач зобов'язався терміном до 2018 року повертати до обласного бюджету кожного року кошти у розмірі 49000,00 грн. наступними частинами: до 01.08 - 50%, до 01.09 - 50% даної суми.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 2018 року. (п.4.1 Нового договору).

Як свідчать матеріали справи, Миколаївською обласною радою 27.04.2007р. прийнято рішення №10 Про звільнення сільгоспвиробників від повернення коштів фінансової підтримки, наданої з обласного бюджету на придбання зернозбиральних комбайнів марки Топлайнер, яким ряд сільгоспвиробників, у тому числі і ПАТ "Радсад" (правонаступник ВАТ "Радсад"), починаючи з 01.01.2008р. звільнені від повернення коштів фінансової підтримки до обласного бюджету (а.с.51).

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Центрального районного суду міста Миколаєва від 23.07.2008р., залишеною без зміни ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2011р. у справі №22-а-10545/08, визнано незаконним та скасовано рішення Миколаївської обласної ради №10 від 27.04.2007р. (а.с.53-54).

Водночас, рішенням Миколаївської обласної ради №10 від 27.04.2007р. не передбачено внесення змін до основного договору щодо звільнення сільгоспвиробників від повернення коштів фінансової підтримки.

Як стверджує прокурор, протягом 2008-2014 років відповідач не виконував умови договору щодо повернення до бюджету коштів наданої фінансової допомоги. У зв'язку з чим, станом на 01.04.2015р. за ПАТ "Радсад" виникла заборгованість перед обласним бюджетом у розмірі 343000,00 грн.

З метою позасудового врегулювання спору, 26.06.2014р. ОСОБА_5 на адресу ПАТ "Радсад" направлено лист щодо термінового погашення боргу перед обласним бюджетом за 2008-2013 роки та забезпечення своєчасного повернення коштів за зернозбиральний комбайн у строки, встановлені договором.

Проте, відповідач свої грошові зобов'язання передбачені договором належним чином не виконав, щодо повернення заборгованості за договором до теперішнього часу, порушуючи строки повернення суми коштів фінансової підтримки.

Згідно з ч. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Такі ж самі положення містяться й у ст.ст. 525, 526 ЦК України, за якими зобовязання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та враховуючи відсутність доказів виконання відповідачем зобовязань щодо повернення коштів фінансової підтримки, приходить до висновку, що на момент розгляду позовної заяви в суді першої інстанції у відповідача перед позивачем існував борг в сумі 343000,00 грн.

При цьому, апеляційний господарський суд відхиляє доводи скаржника стосовно спливу строку позовної давності відносно стягнення суми основного боргу та погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до п. 31 ст. 2, ст. 50 Бюджетного кодексу України бюджетні позички та фінансова допомога з бюджету на поворотній основі належать до кредитів з бюджету, у разі надання кредитів з бюджету у позичальників виникає заборгованість перед бюджетом, з моменту надання кредитів з бюджету на суму отриманих з бюджету коштів права кредитора та право вимагати від позичальників повернення таких кредитів до бюджету у повному обсязі переходять до держави, позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості не поширюється, отже, оскільки зобов'язання відповідача по погашенню заборгованості перед бюджетом не припинено (діє до 2018 року відповідно до договору від 21.08.2001), то застосування наслідків спливу строку позовної давності є неможливим.

Таким чином, позовна вимога про стягнення основної суми боргу в розмірі 343000,00 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 234097,50 грн. інфляційних витрат та 25647,59 грн. три відсотки річних, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія, перевіривши розрахунки інфляційних та 3% річних, доданих до позовної заяви за період прострочки виконання відповідачем його грошового договірного зобовязання, вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині у повному обсязі.

При розрахунку даних видів виключної відповідальності, передбачених законом, за прострочку виконання грошового зобовязання, позивач та суд першої інстанції не врахували умови укладеного сторонами Договору про певний порядок повернення відповідачем до обласного бюджету кожного року коштів за отримані комбайни.

Як встановлено, матеріалами справи між сторонами правовідносини виникли в період до набрання чинності 01.01.2011р. Бюджетним кодексом України, ст. 50 якого передбачено, що на вимоги про погашення заборгованості перед бюджетом позичальниками, якими надавались кредити з бюджету, позовна давність не застосовується. До цього моменту на правовідносини сторін розповсюджувалась дія ЦК України, а саме ст. 257 щодо загальної позовної давності.

Таким чином, з 01.01.2011р. позовна давність не застосовується судом при вирішенні питання про застосування відповідальності за прострочку виконання грошового зобовязання про стягнення бюджетних коштів.

Приймаючи до уваги дані обставини, апеляційний господарський суд, здійснив власний розрахунок суми інфляційних та 3% річних, та дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині і стягнення з відповідача на користь ОСОБА_5 3% річних в сумі 15058,46 грн. та інфляційних в сумі 102847,00 грн. за період прострочення з 01.01.2011р. по 30.06.2015р.

Враховуючи вищенаведене, колегія Одеського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, а рішення господарського суду Миколаївської області від 30.09.2015р. по справі №915/1258/15 частково скасувати.

Згідно із ст.49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Радсад" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Миколаївської області від 30.09.2015р. по справі №915/1258/15 частково скасувати, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Радсад" на користь ОСОБА_5 агропромислового розвитку Миколаївської обласної державної адміністрації основну суму боргу у розмірі 343000 (триста сорок три тисячі) грн. 00 коп., 3 % річних в сумі 15058 (пятнадцять тисяч пятдесят вісім) грн. 46 коп. та інфляційні втрати в сумі 102847 (сто дві тисячі вісімсот сорок сім) грн. 00 коп.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Радсад" до Державного бюджету України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 6913 (шість тисяч девятсот тринадцять) грн. 58 коп.

4. Стягнути з ОСОБА_5 агропромислового розвитку Миколаївської обласної державної адміністрації до Державного бюджету України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2340 (дві тисячі триста сорок) грн. 62 коп.

5. В решті рішення господарського суду Миколаївської області залишити без змін.

5. Господарському суду Миколаївської області видати відповідні накази із зазначенням усіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий Н.В. Ліпчанська

Суддя В.М. Головей

Суддя Я.Ф. Савицький