КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2015 р. Справа№ 910/13295/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Лобаня О.І.

при секретарі судового засідання Іващенко М.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: Макотченко Л. М. (довіреність № 35 від 31.12.2014);

від відповідача: Слободніченко М. К. (довіреність від 01.12.2015); Найман Н. С. (довіреність від 01.12.2015)

розглянувши матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл"

на рішення господарського суду міста Києва від 08.09.2015

у справі № 910/13295/15 (суддя Паламар П.І.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл"

до товариства з обмеженою відповідальністю "М.С.Л."

про стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов'язання, ціна позову - 816 061,29 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 08.09.2015 у справі № 910/13295/15 позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "М.С.Л." на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл" 131444,22 грн. боргу, 5629,90 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 2495,64 грн. три проценти річних з простроченої суми, 3745,59 грн. пені, 2866,31 грн. витрат по оплаті судового збору, 696,56 грн. витрат на проїзд.

Рішення суду першої інстанції мотивовано неналежним виконання відповідачем по справі умов договору оренди від 01.03.2014 у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 131444,22 грн. та зобов'язання по сплаті пені, інфляції та 3% річних.

Не погодившись із згаданим рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що умовами договору не передбачено право відповідача в односторонньому порядку розірвати договір оренди або відмовитися від договору. Позивач вказує, що в листах від 19.08.2014 відсутнє повідомлення позивача про припинення дії договору. Скаржник наголошує, що суд не вказує на причинно-наслідковий зв'язок між неможливістю використання відповідачем орендованих приміщень та встановленим в України публічним порядком. Також позивач вважає, що є всі підстави вважати неправильність розрахунку судом штрафних санкцій, оскільки суд не наводить жодного розрахунку.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.10.2015 року у справі № 910/13295/15 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл" прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 09.11.2015.

09.11.2015 від представника позивача через відділ діловодства суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач зазначив, що відповідно до п. 3.3.21 договору орендар має право розірвати договір оренди в цілому або на конкретний об'єкт оренди тільки попередивши орендодавця, а тому суд в рішенні правомірно встановив про розірвання договору 18.10.2014. Відповідач зауважує про відсутність обов'язку сплачувати орендну плату за період користування з 01.08.2014 до 18.10.2014 за об'єкти, які знаходять в зоні проведення АТО.

В судовому засіданні 09.11.2015 оголошено перерву до 09.12.2015.

09.12.2015 через відділ діловодства суду від позивача по справі надійшли пояснення до відзиву на апеляційну скаргу в яких позивач вказує, що викладені у відзиві обставини є необґрунтовані та не відповідають дійсності.

Представник скаржника в судовому засіданні 09.12.2015 з'явився та підтримав апеляційну скаргу на рішення суду.

В судове засідання 09.12.2015 р. представник відповідача з'явився та заперечив на апеляційну скаргу.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.03.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл" (орендодавець, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "М.С.Л." (орендар, відповідач) укладено договір оренди нежитлового приміщення з протоколом розбіжностей до нього.

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець зобов'язався передати орендарю в тимчасове платне користування частину нежитлових приміщень в магазинах своєї торгової мережі.

Розмір загальної вартості орендної плати за договором становить 59000 грн. з урахуванням ПДВ за місяць оренди (додаток № 1 до договору).

Додатковою угодою сторони збільшили розмір орендної плати за червень 2014 року до 72000 грн., з 1 липня 2014 року встановили її у розмірі 64500 грн.

Строк дії договору встановлений з дня його підписання та діє протягом двох років з дати підписання акту приймання-передачі, включаючи останній день користування усіма об'єктами оренди (п. 11.4 договору).

Всі рахунки по договору сплачуються щомісячно до 10 числі поточного місяця, шляхом безготівкового перерахування на рахунок орендодавця. Днем сплати вважається день зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок (п. 4.4 договору).

З матеріалів справи вбачається. Що позивач передав відповідачу приміщення у місті Донецьку площею 2 м2 по вул. Ткаченко, 125, 2,5 м2 по вул. Куйбишева, 183, 2 м2 по вул. Петровського, 117-г, 4 м2 по вул. Терешкової, 37, 1 м2 по вул. Бірюзовій, 25-б, 1 м2 по вул. Шутова, 28-а, 1 м2 по вул. Комуністичній, 30, 2 м2 по вул. Островського, 19 та 2 м2 по вул. Ленінській, 45. У місті Макіївці 1 м2 у кв. Сєвєрному (Північний), 22, 1 м2 по вул. Репіна, 32-а, 3 м2 у мкрн. Кілініському, 25, 1 м2 по вул. Академічній, 58, 2 м2 по вул. 250 років Донбасу, 9. У місті Єнакієвому 4 м2 по вул. Міжлаука, 33 та 16 м2 по вул. Комуністичній, 53. У місті Слов'янську 2 м2 по вул. Олімпійській, 7, 3 м2 по вул. Леніна, 29 та 4 м2 по вул. Донській, 7. У місті Маріуполь 4 м2 по бул. Шевченка, 89/105, 2 м2 по бул. Шевченка, 321, 2,5 м2 по вул. 50 років СРСР, 77. У місті Краматорськ 4 м2 по вул. Дніпропетровській, 4 та 2,5 1 м2 по вул. Гвардійців Кантемирівців,25. У містах Горлівка 2,5 м2 по вул. 40 років України, 44-а, Торезі 2,5 м2 у кв. "Г", 5, Шахтарську 2 м2 по вул. Леніна, 22, Харцизьку 2,5 м2 по вул. Октябрській, 84, Алчевську 1 м2 по вул. Леніна, 64, Луганську 1 м2 по вул. Садовій, 6, Рубіжному 2,5 м2 по вул. Менделєєва, 27, Артемівську 2,5 м2 по вул. Леніна, 7, Костянтинівці 2,5 м2 по вул. Інтернаціональній, 464, що підтверджується поясненнями сторін, наявними у матеріалах справи 31 актом приймання-передачі частини нежитлового приміщення від 1 березня 2014 р. та 2 актами від 1 червня 2014 р.

Позов мотивовано тим, що відповідач своїми діями порушив умови договору в частині своєчасної оплати за оренду приміщень, а тому просить стягнути з відповідача орендну плату за період з березня 2014 року по березень 2015 року.

Згідно з ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України).

Нормами ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як зазначено в рішенні місцевого господарського суду згідно з поясненнями сторін, наданих у судовому засіданні, поданими ними розрахунками, між сторонами відсутні розбіжності щодо розміру орендної плати за договором за період 1 березня-1 серпня 2014 р., який склав 323733 грн., а також розміру проведених відповідачем оплат за договором.

З матеріалів справи вбачається, що19 серпня 2014 р. відповідач листами №№ 603 та 603/1 повідомив позивача про припинення дії спірного договору щодо усіх орендованих ним об'єктів.

Відповідно до умов п. 3.3.21 спірного договору в узгодженому сторонами у протоколі розбіжностей редакції орендар має право розірвати договір оренди в цілому або на конкретний об'єкт оренди, тільки попередивши орендодавця за 60 календарних днів. В протилежному випадку плата за останній місяць оренди сплачена по об'єкту, щодо якого припиняються відносини оренди поверненню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частиною 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Статтею 598 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

За викладених обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що спірний договір між сторонами був розірваний 18 жовтня 2014 р., а тому підстав поданого позову вимоги про стягнення орендної плати за договором у розмірі 456084,88 грн., нарахованої після 18 жовтня 2014 р. задоволенню не підлягають.

Що стосується оплати оренди за період користування з 1 серпня до 18 жовтня 2014 р. необхідно зазначити наступне.

Передане в оренду відповідачу майно розташоване у 15 містах Донецької та Луганської областей, а саме, Донецьку, Макіївці, Горлівці, Єнакієвому, Торезі, Слов'янську, Шахтарську, Харцизьку, Маріуполі, Краматорську, Рубіжному, Артемівську, Костянтинівці, Алчевську та Луганську.

Згідно з Указом Президента України № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 р. "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 р." на території Донецької та Луганської областей було розпочато проведення антитерористичної операції.

Наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 33/6/а від 7 жовтня 2014 р. Донецька та Луганська області з 7 квітня 2014 р. визначені районами проведення антитерористичної операції.

За повідомленнями Інформаційно-аналітичного центру Ради національної безпеки і оборони України (www.mediarnbo.org) у містах Донецьку, Харцизьку, Макіївці, Алчевську, Єнакієвому, Горлівці, Торезі, Шахтарську та Луганську у період з 1 серпня 2014 р. органи державної влади України тимчасово не здійснювали свої повноваження.

Ці обставини є загальновідомими, тому відповідно до ст. 35 ГПК України не потребують доказуванню.

Вони також підтверджуються розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085-р від 7 листопада 2014 р. "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", згідно з яким міста Донецьк, Харцизьк, Макіївка, Алчевськ, Єнакієве, Горлівка, Торез, Шахтарськ та Луганськ були віднесені до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та частково сертифікатом Торгово-промислової палати України № 2411 від 26 грудня 2014 р.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що у відповідача відсутній обов'язок по сплаті на користь позивача орендної плати за період 1 серпня-18 жовтня 2014 р. за користування об'єктами, розташованими у містах Донецьку, Харцизьку, Макіївці, Алчевську, Єнакієвому, Горлівці, Торезі, Шахтарську та Луганську у розмірі 110630,98 грн.

Таким чином, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає правомірним висновок в рішенні суду першої інстанції, що відповідачем не було виконано взяте на себе зобов'язання щодо оплати за оренду приміщення в повному обсязі, а тому правомірно визначив, що вимога позивача про стягнення з відповідача орендної плати підлягає частковому задоволенню в сумі 131444,22 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач у визначений строк плату за оренду приміщення не вніс, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що за несвоєчасну або неповну сплату орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі 0,5% від несплаченої суми за кожний день прострочки.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Колегія суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 3745,59 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Колегія суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги про стягнення процентів та інфляційних підлягають частковому задоволенню у розмірі 2495,64 грн. та 5629,90 грн. інфляційних.

Також місцевим господарським судом правомірно частково задоволено понесені по справі господарські витрати, а саме витрати позивача на проїзд його представника з міста Дніпропетровська до м. Києва у розмірі 3966,33 грн.

Зважаючи на вищезазначене, рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

В той же час, доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Український Рітейл" на рішення господарського суду м. Києва від 08.09.2015 у справі № 910/13295/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду господарського суду м. Києва від 08.09.2015 у справі № 910/13295/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/13295/15 повернути до господарського суду м. Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді А.Г. Майданевич

О.І. Лобань