ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2015 р. Справа № 917/1501/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя

ОСОБА_1, суддя Гетьман Р.А.,

при секретарі Міракові Г.А.

за участю представників:

прокурора Ногіна О.М. (посвідчення від 11.02.2015р. №032167),

відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 (довіреність від 06.07.2015р.),

розглянувши у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Полтавської області, м. Полтава, (вх. №5163П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 10.09.2015р. у справі № 917/1501/15

за позовом Прокурора Гадяцького району, м. Гадяч,

до відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Нові Мости", с. Лисівка,

про стягнення 113081,99 грн. - збитки за користування з 01.01.2013р. по 04.08.2014р. без правоустановчих документів земельною ділянкою площею 105,7175 га - не витребувані земельні частки (паї) на території Лисівської сільської ради Гадяцького району

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 10.09.2015р. у справі № 917/1501/15 (суддя Бунякіна Г.І.) у позові Прокурора Гадяцького району відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що відповідач продовжував користуватися спірною земельною ділянкою, сплачував за таке користування орендну плату, тому вимога про стягнення збитків є необґрунтованою, крім того, відсутні докази оскарження до суду дій щодо відмови або зволіканні в укладені додаткової угоди до договору оренди землі.

Апелянт з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Полтавської області від 10.09.2015р. у справі №917/1501/15 скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог прокурора Гадяцького району у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що факт самовільного зайняття спірних земельних ділянок відображений в акті перевірки від 10.04.2014р. №15/11 Державної інспекції сільського господарства у Полтавській області, який не визнаний незаконним у встановленому законодавством порядку.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. 15495 від 16.11.2015р.), в якому просить суд відхилити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні 16.12.2015р. оголошено перерву до 12:00 год. 16.12.2015р.

У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

30.01.2012р. між Гадяцькою районною державною адміністрацією та ТОВ "Нові мости" укладено договір оренди землі

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець (Гадяцька районна державна адміністрація) надає, а орендар (ТОВ «Нові мости») приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Лисівської сільської ради, Гадяцького району Полтавської області, що належить орендодавцю на праві приватної власності.

Відповідно до п. 2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 175,54 га.

Пунктом 8 договору встановлено, що договір укладений до 31 грудня 2012 року. Перебіг строку дії договору починається з моменту його державної реєстрації. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за тридцять календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити орендодавця про намір продовжити його дію.

Після закінчення терміну дії договору заява від відповідача про поновлення договору оренди землі від 30.01.2012р. на новий строк не надходила.

Вищезазначене підтверджується листом Лисівської сільською радою від 01.04.2014р. № 64/0230 (а.с. 15) та листом від 09.04.2014р. № 599/01- 54 Гадяцькою районною державною адміністрацією.

Таким чином, відповідач продовжував користуватися даними земельними ділянками без укладення договорів оренди землі.

Для продовження терміну дії договору оренди невитребуваних земельних часток (паїв), ТОВ "Нові Мости" 30.07.2014 року звернулось до голови Гадяцької районної державної адміністрації Полтавської області з проханням передати в оренду 32 невитребувані земельні частки (паї) загальною площею 105,7175 га, розташовані на території Лисівської сільської ради.

Прокуратура Гадяцького району звернулась з вимогою до Державної інспекції сільського господарства (в порядку ст. 8, 20 Закону України «Про прокуратуру») від 03.04.2014р. №84/995вих-14 про проведення перевірки щодо законності використання земельних ділянок ТОВ «Нові мости» на території Лисівської сільської ради.

За результатами позапланової перевірки діяльності ТОВ "Нові мости" встановлено, що вказане товариство самовільно використовує землі сільськогосподарського призначення на території Лисівської сільської ради Гадяцького району площею 134,13 га без будь-яких правовстановлюючих документів, у звязку з чим 24.04.2014р. державним інспектором складено відповідний акт та здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок - 143 473,76 грн. (а.с. 28-30).

Розпорядженням Гадяцької районної державної адміністрації Полтавської області від 15.07.2014р. № 298 надано дозвіл ТОВ "Нові мости" на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних часток (паїв) на території Лисівської сільської ради орієнтовною площею 106 га (а.с. 33).

Розпорядженням Гадяцької районної державної адміністрації Полтавської області від 04.08.2014р. № 340 передано в оренду 34 земельні ділянки (не витребувані земельні частки (паї) загальною площею 105,7175 га для ведення товарного сільськогосподарського призначення (угіддя - рілля) та розташовані на території Лисівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області. Пунктом 5 даного розпорядження встановлено обовязок ТОВ «Нові мости» укласти договір оренди земельних ділянок (не витребуваних земельних часток (паїв)протягом одного місяця з моменту прийняття цього розпорядження (а.с. 34).

Отже, на думку позивача, починаючи з 01.01.2013р. (дата припинення дії договору оренди землі від 30.01.2012р.) і до 04.08.2014р. (дата винесення розпорядження про передачу земель в оренду) земельні ділянки (не витребуваних земельних часток (паїв) фактично використовувались без правовстановлюючих документів.

У звязку з вищевикладеним, прокуратура Гядяцького району вважає, що незаконне надання у користування спірної земельної ділянки порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання ресурсів, звернулась до господарського суду Полтавської області з позовом до ТОВ «Нові мости» про стягнення збитків, завданих внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок в сумі 113081,99 грн.

10.09.2015р. господарським судом Полтавської області прийнято рішення, яким у позові Прокурора Гадяцького району відмовлено з підстав, зазначених вище.

Розглянувши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 792 Цивільного кодексу України також встановлено, що відносини по найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Стаття 13 цього Закону визначає, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 вказаного Закону істотною умовою договору оренди землі є зокрема, строк дії договору оренди.

З частин 1, 2, 3 статті 33 Закону України "Про оренду землі" вбачається, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із, зокрема, уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом першої інстанції, відповідач, продовжуючи користуватися земельними ділянками, сплачував за таке користування орендну плату.

З наявних у справі копій платіжних доручень та банківських виписок за 2013-2014 роки, податкової декларації з квитанцією за 2013 рік, податкових декларацій з відомістю про земельні ділянки за 2013 рік «звітна» (а.с. 81-111), форм № 4-сг (річна) про посівні площі під урожай 2013 - 2014 років, статистичних форм № 29-сг (річна) про підсумки збору врожаю сільськогосподарських культу, плодів, ягід та винограду на 01.12.2013р. та 01.12.2014р., структура посівних площ за 2013-2014 роки (а.с. 119-145), а також довідки відділу Держземагентсва у Гадяцькому районі Полтавської області № 147 від 29.01.2013р. та № 161 від 04.02.2014р., № 690 від 27.10.2014р., договору № 75 від 14.07.2014р. на виконання робіт по розробці обмінних файлів (XML) на земельні ділянки під невитребуваними земельними частками паями на території Лисівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, лист відділу Держгеокадастру у Гадяцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 34-28-0.4-751/21-15 від 01.09.2015р. (а. с. 146-151) встановлено, що відповідач сплачував орендну плату за спірні земельні ділянки, та заборгованості по орендній платі за землю у відповідача немає.

Крім того, вищевикладене підтверджуються також листом Лисівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області № 228/02-30 від 26.08.2015 року (а. с. 80), зі змісту якого вбачається, що заборгованість по орендній платі відсутня, в період з 01.01.2013р. по 04.08.2014р. сплачено 190305,54 грн. (щомісячно 10572,53 грн.). Таку ж інформацію надає і Гадяцька районна державна адміністрація листом № 1821/01-43 від 25.08.2015 року (а. с. 79).

Відповідно до ч. 8, 9 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскільки орендар продовжував користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору, при відсутності заперечень відповідача протягом одного місяця після закінчення строку дії договору згідно з ч. 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" такий договір є поновленим на той самий строк і на тих самих умовах.

Предметом спору у справі є вимога Прокуратури Гадяцького району про стягнення збитків, завданих внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У відповідності зі статтею 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту З Порядку №284, відшкодуванню підлягають: вартість житлових будинків, виробничих та інших будівель і споруд, включаючи незавершене будівництво; вартість плодоягідних та інших багаторічних насаджень; вартість лісових і дерево-чагарникових насаджень; вартість водних джерел (колодязів, ставків, водоймищ, свердловин тощо), зрошувальних і осушувальних систем, протиерозійних і протиселевих споруд; понесені витрати на поліпшення якості земель за період використання земельних ділянок з урахуванням економічних показників, на незавершене сільськогосподарське виробництво (оранка, внесення добрив, посів, інші види робіт), на розвідувальні та проектні роботи; інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Відповідальність особи у вигляді обовязку відшкодувати завдані збитки наступає лише за наявності в сукупності певних умов, які разом утворюють склад правопорушення, а саме: наявність збитків, протиправної поведінки, причинного зв'язку між поведінкою і збитками, вини.

Такий елемент, як наявність збитків, полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.

Протиправна поведінка заподіювача збитків полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином.

Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Вина є субєктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Окрім цього, важливим елементом доказування є розмір збитків.

Згідно зі статтею 156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок:

а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом;

б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання;

в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок;

г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників;

ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан;

д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Вказаний перелік підстав для відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно зі статтею 157 Земельного кодексу України порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року №284.

Отже, статтею 156 Земельного кодексу України та Порядком №284 не передбачено такої підстави настання цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, як неоформлення правовстановлюючого документу (договору оренди) у встановлений строк.

Також, відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як вже зазначалося вище, стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Щодо розміру збитків колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції та зазначає наступне.

При розрахунку розміру збитків прокурор посилається на ОСОБА_3 визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 25.07.2007 року.

Так, відповідно до пункту 4 ОСОБА_3 розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, визначається для всіх категорій земель (крім земель житлової та громадської забудови) за такою формулою: Шс = Пс х Нп х Кф х Кі (1). Однією із складових формули є середньорічний дохід, який можна отримати від використання земель за цільовим призначенням, визначений у додатку 1, з урахуванням переліків, наведених у додатках 2 і 3 (Нп) - 853,00 грн.. Прокурор, наводячи цю формулу, припустився помилки, вважаючи даний дохід середньомісячним.

Як зазначалось вище, а саме листом Лисівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області № 228/02-30 від 26.08.2015р. (а. с. 80), та листом Гадяцької районної державної адміністрації № 1821/01-43 від 25.08.2015р. підтверджується, що в період з 01.01.2013р. по 04.08.2014р. відповідачем сплачено 190305,54 грн. (щомісячно 10572,53 грн.). Тобто, за рік ним сплачено 126870,36 грн., за період з 01.01.2013 року по 04.08.2014 року - 190305,54 грн. Відповідачем у цей же період використовувались земельні ділянки площею 105,7175 га, що підтверджується позивачем.

Отже, виходячи з розміру сплаченої орендної плати за рік та площі земельних ділянок відповідач за 1 га земельних ділянок за рік сплачував 1200,088 грн. Вказана сума є більшою, ніж визначений вищевказаною Методикою середньорічний дохід, який можна отримати від використання земель за цільовим призначенням (853,00 грн.).

Проте, позивач не довів порушення відповідачем норм діючого законодавства (тобто відсутність протиправної поведінки з боку відповідача), отже, відсутність безпосередньої причини, що з необхідністю та невідворотністю спричинила б збитки (тобто відсутність причинного звязку), а також необґрунтований розмір збитків та відсутність вини відповідача.

Щодо посилання апелянта на кримінальну справу Гадяцького районного суду № 526/1073/15-к. Вироком від 08.06.2015р. у ній директора ТОВ "Нові мости" визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України (самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди власнику), та призначено йому покарання у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (3400,00 грн.). Згідно з висновком у судово-економічній експертизі (проведено в ході проведення досудового розслідування) розмір шкоди склав 113081,99 грн. з урахуванням площі, на яку відповідачем виготовлена технічна документація. За вказаним вироком при описанні подій зроблено посилання на фіксацію сільгоспінспекцією самовільного зайняття ТОВ "Нові мости" земельних ділянок.

Колегія суддів не може погодитися з даним твердженням з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме вироком від 08.06.2015р. у справі №526/1073/5-к Гадяцьким районним судом Полтавської області визнано ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України. У господарській справі №917/1501/15 відповідачем є ТОВ «Нові мости», щодо якого не ухвалено вирок суду.

Отже, посилання позивача на відповідний вирок суду є необґрунтованим, та таким, що не може бути прийнятий колегією суддів у якості доказу.

Відповідно до приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а саме наявності всіх елементів цивільно-правової відповідальності для обґрунтованої можливості стягнення збитків за самовільно зайняту земельну ділянку.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні позову, отже, рішення господарського суду Полтавської області від 10.09.2015р. у справі № 917/1501/15 не підлягає скасуванню, апеляційна скарга Заступника прокурора Полтавської області не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п.1 ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Полтавської області, м. Полтава, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 10.09.2015р. у справі № 917/1501/15 залишити без змін.

Стягнути з Прокуратури Полтавської області (м. Полтава, вул. 1100 річчя, 36000, МФО 831019, код ЗКПО 02910060, р/р 6160 ГУДКСУ у Полтавській області) судовий збір за подання апеляційної скарги на користь Державного бюджету України (Отримувач коштів УДКСУ у Дзержинському р-ні м. Харкова Харківської області, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37999654, банк отримувача ГУДКСУ у Харківській області, код банку отримувача (МФО) 851011, рахунок отримувача 2003) у сумі 2487,80 грн.

Господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Повний текст постанови складений 21.12.2015р.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя Р.А. Гетьман