ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 р. Справа № 923/1866/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Чернявського В.В. при секретарі Борхаленко О.А., за участю представників учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,

с.Смолигів Луцького району Волинської області

до Фермерського господарства "Аделаїда" відокремлена садиба, с.Чулаківка Голопристанського району Херсонської області

про стягнення 100324 грн. 34 коп.

Описова частина рішення.

Про обставини справи зазначено в ухвалі суду від 08.12.2015р., якою розгляд справи відкладався.

Провадження у справі порушено за позовною заявою про стягнення 65762,18грн. боргу у зв'язку зі збільшенням ціни товару при збільшенні міжбанківського курсу валюти на дати розрахунку за товар, який проводився частинами. Також до ціни позову первісно було віднесено 12653,45грн. пені, 3695,50грн. на відшкодування втрат від інфляції, 18213,21грн. у якості 40% річних.

Вимоги обґрунтовано твердженням про неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу навантажувача телескопічного від 04.08.2014р. № 340/Н.

Відповідач заперечує щодо вимог про стягнення 65762,18грн. боргу, стверджуючи, що факт вчинення оплати повної вартості товару у спірних відносинах встановлено рішенням суду у справі № 923/1627/15, а зміни до договору щодо збільшення ціни товару через зміну співвідношення валют не вносилися.

У судовому засіданні 08.12.2015р. о 10год. 00хв. оголошувалась перерва до 16год. 00хв. 08.12.2015р. за результатом розгляду клопотання відповідача про зобов'язання позивача надати дані про офіційні індекси інфляції, облікову ставку Національного банку України, використані позивачем у розрахунку складових позовних вимог.

Після перерви представник позивача надав суду розгорнуті розрахунки з даними про розмір використаних індексів інфляції та облікової ставки Національного банку України.

Представники відповідача у тому засіданні надавали на огляд суду чернетку контррозрахунку відсотків річних та пені, за яким облік зобов'язань розпочинали з суми 145605грн., а не з 165605грн., як це робив позивач.

Відмінність у цих сумах виникла у зв'язку з віднесенням сторонами до числа загальної суми, оплаченої за договором, "різних" 20тис.грн., а саме, позивач, посилаючись на витяг з картки обліку руху коштів на банківському рахунку (так звана "виписка по рахунку") стверджує про прийняття у спірних відносинах 20 тис.грн як платежу від 30.12.2014р., представники відповідача стверджують про непоінформованість про такий платіж від 30.12.2014р., зазначили, що згідно з рішенням суду у справі № 923/1627/15 та платіжним дорученням № 3720 від 03.03.2014р. ті 20 тис.грн. у спірних відносинах оплачені, відповідно, 03.03.2014р., а не 30.12.2014р.

За недостатності документів у справі цю невідповідність суд не зміг усунути в засіданні 08.12.2015р., відклав розгляд справи, витребував документи у сторін.

Відповідач не надав суду жодного з витребуваних судом документів.

Позивач надав витребувані судом документи.

В день судового засідання до суду надійшла заява позивача про уточнення вимог (вх. № 2/6303/15 від 22.12.2015р. а.с.168-170), а в судовому засіданні 22.12.2015р. позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог (а.с.172). Уцілому за змістом цих двох заяв позивач зменшив розмір позовних вимог до суми 96628,86грн., виключивши з ціни позову вимоги про відшкодування втрат від інфляції.

Позивач остаточно застосував саме інститут зменшення розміру вимог, а не відмови від вимог про відшкодування втрат від інфляції, після роз'яснення судом наслідків відмови від вимог.

Зменшення розміру вимог є процесуальним правом позивача за ст.22 ГПК України. З реалізацією позивачем цього права у цій справі та прийняття судом заяви позивача про зменшення розміру вимог у справі ціною позову, що вирішується у справі, є сума 96628,86грн., до якої віднесено 65762,18грн. боргу, 18213,23грн. у якості 40% річних, 12653,45грн. пені.

Вимоги про відшкодування втрат у зв'язку з інфляцією з названою заявою про зменшення розміру вимог не розглядаються у справі.

С у д в с т а н о в и в:

04.08.2014р. між фізичної особою-підприємцем ОСОБА_3 (продавець, позивач) та фермерським господарством "Аделаїда" відокремлена садиба (ФГ "Аделаїда", покупець, відповідач) укладено договір № 340/Н щодо купівлі-продажу рухомого майна, а саме, навантажувача телескопічного JCB 535-95, серійний номер JCB5ABJGV 61190731, номер двигуна НОМЕР_1, рік виготовлення 2006р., відпрацьовані мотогодини - 1 (копія договору з додатком № 1 на а.с.13-17).

За цим договором продавець зобов'язався передати у власність покупцю названий навантажувач, а покупець - оплатити його.

Пункти 1.8 та 1.9 договору щодо визначення договірної ціни та строків оплати товару за договором викладено так: "1.8.Договірна ціна на рухоме майно становить: 635000грн., в тому числі ПДВ - 105833,33грн. В еквіваленті на іноземну валюту - євро договірна ціна становить 37685,46 євро.

Ціна рухомого майна встановлена на день складання дійсного договору відповідно до міжбанківського курсу валюти - євро (1 євро=16,85 грн.). В разі якщо на дату часткового розрахунку (передплати) за рухоме майно міжбанківський курс валюти зміниться в сторону збільшення, продавець залишає за собою право перерахувати вартість (ціну) по курсу на день оплати. В разі якщо на дату повного розрахунку за рухоме майно курс валюти зміниться в сторону збільшення більш ніж на 1%, продавець залишає за собою право переглянути вищезазначені ціни в сторону збільшення відповідно.

1.9. Покупець оплачує продавцю договірну ціну (вартість рухомого майна), в розмірі, встановленому у п.1.8. договору, на наступних умовах:

-295790грн. на умовах попередньої оплати;

- 339210грн. на умовах відтермінування протягом 61 календарного дня, але не пізніше 03.10.2014р. за наступним графіком:

- 169 605,00грн. - до 03.09.2014р.;

- 169 605,00 грн.) - до 03.10.2014р."

Позовні вимоги про стягнення боргу, 40% річних, пені підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст.526, 625 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином, зокрема, згідно з умовами договору, вимогами законодавства; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, має сплатити на вимогу кредитора на його користь 3% річних від суми боргу за весь період прострочки платежу, якщо інший розмір відсотків не визначено законом або договором.

Стосовно спірних відносин інший розмір відсотків, ніж зазначені у ст.625 ЦК України 3%, а саме, 40% річних передбачено п.7.3 договору.

Згідно зі ст.230,231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, в т.ч. пеня, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання; у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Тим же п.7.3 договору передбачена відповідальність покупця за прострочку оплати товару у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки платежу.

Сплативши названу суму 635 тис.грн. частинами, відповідач допустив певні порушення узгоджених строків оплати її частини.

Як слідує з наданого позивачем витягу з картки обліку руху коштів на банківському рахунку (так звана "виписка по рахунку" - знаходиться на а.с.38-50 з супровідним листом) у спірних відносинах відповідач вчинив такі платежі:

- 07.08.2014р. - 295790грн.;

- 01.09.2014р. - 169605грн.;

- 19.11.2014р. - 5тис.грн.;

- 28.11.2014р. - 30 тис.грн.;

- 05.12.2014р. - 30тис.грн.;

- 19.12.2014р. - 20 тис.грн.;

- 30.12.2014р. - 20 тис.грн.;

- 21.01.2015р. - 5 тис.грн.;

- 02.02.2015р. - 5 тис.грн.;

- 05.03.2015р. - 54605грн.,

а всього 635 тис.грн.

Порівняння дат цих платежів з обумовленими датами платежів за п.1.9 договору свідчить про порушення строків оплати 169605грн. (останній обумовлений платіж за графіком), що мали бути оплачені до 03.10.2014р. (фактично їх оплачено частинами, як зазначено, з 19.11.2014р. по 05.03.2015р.).

Суд прийняв до уваги, що іншим судомив рішенням господарського суду Херсонської області від 05.11.2015р. у справі № 923/1627/15 (копія на а.с.109-111, копія наказу, за яким зазначено про набрання рішенням законної сили 20.11.2015р., на а.с.112) також встановлено факт повної оплати названих 635 тис.грн. цим відповідачем на користь цього ж позивача (вони і у тій справі мали статус сторін), проте у переліку платежів за викладенням рішення у справі № 923/1627/15 через технічну помилку замість платежу у 20 тис.грн. від 30.12.2014р. зазначено платіж у такій же сумі 20 тис.грн. від 03.03.2014р. за платіжним дорученням № 3720 від 03.03.2014р. Про цю помилку свідчить порівняння призначення платежу за платежем від 03.03.2014р. (а.с.63) з призначенням платежу від 30.12.2014р. (а.с.47). Платіж від 03.03.2014р. на таку ж суму в 20 тис.грн. вчинено за інший товар, що купувався цим же покупцем у цього ж продавця, а саме, за автонавантажувач Lіnde H20Т за договором купівлі-продажу № 210/Н від 28.08.2013р. (копії договору та документів, що опосередковують його виконання обома сторонами - і щодо передачі майна, і щодо його оплати, надані суду позивачем, - на а.с.123-134).

За розрахунком - додатком до позовної заяви (а.с.31,32) позивач у зв'язку з прострочкою оплати частин останніх 169605грн. за графіком нарахував до стягнення загалом 12653,45грн. пені та 18213,21грн. у якості 40% річних у такі періоди:

- щодо прострочки 169605грн. з 03.10.2014р. по 18.11.2014р.;

- щодо прострочки 164605грн. з 19.11.2014р. по 27.11.2014р.;

- щодо прострочки 134605грн. з 28.11.2014р. по 04.12.2014р.;

- щодо прострочки 104605грн. з 05.12.2014р. по 18.12.2014р.;

- щодо прострочки 84605грн. з 19.12.2014р. по 29.12.2014р.;

- щодо прострочки 64605грн. з 30.12.2014р. по 20.01.2015р.;

- щодо прострочки 59605грн. з 21.01.2015р. по 01.02.2015р.;

- щодо прострочки останніх 54605грн. з 02.02.2015р. по 04.03.2015р.

Наведений позивачем розрахунок пені та 40% річних судом перевірено. Він відповідає договірним умовам про строки платежів, розміри пені та відсотків річних, наведеним даним про вчинене погашення боргу частинами з порушенням строку. Вчинені судом при перевірці розрахунків позивача розрахунки за допомогою комп'ютерної програми "Ліга.Закон" залучено до справи на а.с.90-107.

Викладені встановлені судом обставини та наведені норми є підставами для задоволення позовних вимог про стягнення 12653,45грн. пені та 18213,21грн. у якості 40% річних. Тут суд зауважує, що в останньому судовому засіданні представник відповідача проти цих вимог заперечень не наводила.

Суд врахував, що відповідно до п.1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до певного терміну, наприклад до "03.10.2014р.", то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну, тобто, 02.10.2014р., а при порушенні такого зобов'язання, відповідно, 03.10.2014р. вже буде першим днем прострочки платежу.

Вимоги про стягнення 65762,18грн. у якості боргу також підлягають стягненню за позовною заявою, що вирішується у справі.

Як слідує з вже процитованого п.1.8 договору сума 635тис.грн. сторонами визначена договірною ціною товару як еквівалент 37685,46 євро за міжбанківського курсу співвідношення валют станом на час укладення договору в 16,85грн. за 1 євро. Як обумовлено сторонами за тим же процитованим п.1.8 договору в разі, якщо на дату часткового розрахунку (в т.ч. і передплати) за майно курс валюти зміниться в сторону збільшення, продавець має право перерахувати вартість (ціну) товару по курсу на день оплати, і в разі, якщо на дату повного розрахунку за майно курс валюти збільшиться більш ніж на 1% продавець має право переглянути ціну в сторону збільшення, відповідно.

Суд вже посилався у цьому рішенні на ст.526 ЦК України, за якою зобов'язання мають виконуватись належним чином, зокрема, відповідно, до умов договору, вимог законодавства.

Норма за договором про право позивача на збільшення ціни товару при збільшенні співвідношення гривні до євро за міжбанківським курсом є нормою матеріального, а не процесуального права. Відповідно, з таким вже існуючим правом продавця кореспондується вже існуючий обов'язок покупця оплатити збільшення розміру ціни товару при зміні співвідношення гривні до євро (у сторону збільшення) при оплаті товару частинами як з дотриманням графіку, так із його порушенням.

Відповідач помиляється, вважаючи, що для такого збільшення ціни товару сторони мали внести зміни до договору щодо визначення розміру такого збільшення, оскільки.

Згідно зі ст.188 ГК України зміни господарських договорів у односторонньому порядку не допускаються тільки тоді, коли інше не передбачено законом або договором.

У спірних відносинах, як зазначено, саме договором визначено, що за певних обставин зміни (в сторону збільшення) співвідношення валют під час платежів частинами позивач змінює в сторону збільшення відповідно ціну товару. Тут суд ще раз зауважує, що така зміна є правом продавця, визначеним договором, з яким кореспондується обов'язок покупця оплатити обґрунтовано збільшену ціну.

Таким чином, непідписання відповідачем пропонованої позивачем додаткової угоди до договору щодо збільшення ціни товару, про що є дані у справі, не має задекларованого відповідачем значення (як підстава для відмови у позові про 65762,18грн.) для вирішення спору.

Судом перевірено наведений позивачем розрахунок зміни ціни товару на а.с.30, він є арифметично вірним, враховує зміни (а вони були тільки у сторону збільшення з 16,85грн. до 1 євро 07.08.2015р., до 25,67 грн. до 1 євро на 05.03.2015р.) співвідношення гривні до євро протягом зазначених платежів з врахованими їх сумами та датами. Дані про розміри співвідношення валют за міжбанківським курсом - на а.с.136-141.

У відповіді № 42 від 20.03.2015р. на претензію позивача відповідач погоджувався сплатити розмір збільшення ціни товару в 56429,81грн. як еквівалент 2250,89 євро (а.с.28,29), проте і цієї ціни не сплатив. За змістом п.1.8, 1.9 договору, а також розділу 3,5 договору покупець сплачує і ціну товару, і суму її збільшення до 03.10.2014р.

Відповідач не надав доказів сплати розміру збільшення ціни товару в 65762,18грн.

Відтак, на підставі ст.526, 625 ЦК України вимоги про стягнення 65762,18грн. боргу підлягають задоволенню.

Відповідач помиляється, стверджуючи, що названим рішенням у справі № 923/1627/15 (а.с.109-111) встановлено факт вчиненої повної оплати товару і тому заявлені 65762,18грн. як частина плати за товар стягнуті бути не можуть. У справі № 923/1627/15, як і у цій справі № 923/1866/15, встановлено факт повної оплати 635 тис.грн., а факт оплати 65762,18грн. збільшення розміру ціни товару понад 635тис.грн. ні в тій, ні в цій справі не встановлено, такого факту не доводив відповідач.

Ціною позову, що вирішується у справі по суті після зменшення позивачем розміру позовних вимог, є сума 96628,86грн. Позов такою ціною оплачується судовим збором у розмірі 1449,43грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд, на підставі ст.49 ГПК України (пропорційно задоволеним вимогам), відносить на відповідача судові витрати у справі. До них у справі відноситься судовий збір у вказаному розмірі 1449,43грн. (його сплачено до бюджету позивачем при заявленні позову). Відповідач, на якого покладаються судові витрати у справі, має відшкодувати позивачеві витрати зі сплати судового збору в розмірі 1449,43грн.

За п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається з бюджету в разі зменшення розміру позовних вимог.

При зверненні до суду з позовною заявою позивач загалом сплатив 1504,87грн. судового збору за платіжним дорученням № 2922 від 09.11.2015р. (а.с.12).

55,44грн. з цієї суми (понад названі 1449,43грн) підлягають поверненню позивачеві з Державного бюджету України на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з фермерського господарства "Аделаїда" відокремлена садиба (код ЄДР 14136795, Херсонська обл., Голопристанський район, с.Чулаківка, вул. Дорожна, буд.1-А, садиба "Аделаїда, рахунок 90, філія АТ "Укрексімбанк", м.Херсон, МФО 352639) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ідент. номер НОМЕР_2, Волинська обл., Луцький район, с.Смолигів, вул. Польова, буд.6, рахунок 01, ЖРВ ПАТ "Банк інвестицій та заощаджень", МФО 380281) 65762грн. 18коп. у якості боргу, 12653грн. 45коп. пені, 18213грн. 21коп. у якості відсотків річних, 1449грн. 43коп. на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Повернути фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 (ідент. номер НОМЕР_2, Волинська обл., Луцький район, с.Смолигів, вул. Польова, буд.6, рахунок 01, ЖРВ ПАТ "Банк інвестицій та заощаджень", МФО 380281) з Державного бюджету України 55грн. 44коп. судового збору з числа сплаченого за платіжним дорученням № 2922 від 09.11.2015р., що на а.с. (а.с.12) судової справи № 923/1866/15.

Повне рішення

складено 25.12.2015р.

Суддя В.В. Чернявський