РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2015Справа №910/26904/14

За позовом публічного акціонерного товариства «Могилів-Подільський консервний завод»

До Державного агентства резерву України

Про визнання недійсним правочину

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

від позивача Свиридовський О.А. (за дов.)

від відповідача Михайлець О.В. (за дов.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом публічне акціонерне товариство «Могилів-Подільський консервний завод» до Державного агентства резерву України про визнання недійсним правочину.

Позовні вимоги мотивовані такими обставинами.

У листопаді 2012 року, під час розгляду господарським судом Вінницької області справи №7/70/2012/5003 за позовом Державного агентства резерву України до публічного акціонерного товариства «Могилів-Подільський консервний завод» щодо стягнення вартості майна позивачу стало відомо, що у 1999 році було передано ВАТ «Могилів-Подільський консервний завод» в порядку переміщення з ВАТ «Вінницянафтопродукт» на відповідальне зберігання матеріальні цінності державного резерву, зокрема мазут марки М-100 в кількості 179,834 т, на підтвердження чого було надано наряд форми Р-28а № 2-7/120м, а факт закладення матеріальних цінностей державного матеріального резерву на відповідальне зберігання підтверджується актом форми №Р-16.

Однак, за твердженням позивача, ніяких матеріальних цінностей від відповідача за актом форми № Р-16 у 1999 році позивач не отримував, жодних договорів з відповідачем не укладав. За таких обставин позивач просить визнати недійним правочин, на підтвердження факту вчинення якого Державним агентством резерву України було пред'явлено приймальний акт № 1 (форми № Р-16) від 199_ про передачу на зберігання мазуту в кількості 179,834 тонн.

Ухвалою суду від 03.12.2014 порушено провадження у справі № 910/26904/14.

Ухвалою суду від 07.05.2015 припинено провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2015 вказану ухвалу скасовано, а справу скеровано до суду першої інстанції для її подальшого розгляду.

Ухвалою суду від 09.07.2015 розгляд справи призначено на 27.07.2015.

Призначений на 27.07.2015 розгляд справи не відбувся у зв'язку з надходженням касаційної скарги на постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2015.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.09.2015 постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2015 залишено без змін.

Ухвалою суду від 06.10.2015 справу призначено до розгляду.

Державне агентство резерву України позовні вимоги відхилило, зазначивши, що на відповідальне зберігання ПАТ «Могилів-Подільський консервний завод» було закладено матеріальні цінності державного резерву, а саме: мазут у кількості 179,834 тонн, що підтверджується приймальним актом форми Р-16, актом інвентаризації мазуту державного резерву та встановлено у рішенні господарського суду Вінницької області від 21.01.2013 у справі N 7/70/2012/5003, що залишено в силі постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 10.04.2013.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

У спірний період відносини, що виникали із зберігання матеріальних цінностей державного резерву, регулювалися Законом України «Про державний матеріальний резерв» (далі - Закон), який є спеціальним законодавством і визначає загальні принципи формування, розміщення, зберігання, використання, поповнення та освіження запасів державного матеріального резерву.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний матеріальний резерв» державний резерв є особливим запасом матеріальних цінностей, призначений для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. Водночас, статтею 2 вказаного Закону визначено, що відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - це зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника або одержувача без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями.

Відповідно до ч. 1 -2 ст. 11 Закону України запаси матеріальних цінностей державного резерву розміщуються на підприємствах, в установах і організаціях, спеціально призначених для зберігання матеріальних цінностей державного резерву.

Розміщення і будівництво на території України підприємств, установ, організацій та інших об'єктів системи державного резерву здійснюються в порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частина запасів матеріальних цінностей державного резерву може зберігатися на промислових, транспортних, сільськогосподарських, постачальницько-збутових та інших підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності на договірних умовах.

Згідно з п. 4 Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1997 №1129 на підприємствах, в установах і організаціях, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву (далі-відповідальні зберігачі), розміщення матеріальних цінностей забезпечується Держкомрезервом виходячи з критеріїв економічної доцільності, наявності у цих зберігачів необхідних для зберігання продукції умов, доцільності територіального розташування зберігачів тощо. Договори з відповідальними зберігачами укладаються Держкомрезервом на період, не менший за встановлений термін зберігання продукції до її освіження або заміни.

Сторони у справі не заперечують, що між ними не існує окремого письмового документу, який визначав правовідносини зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей.

Єдиним документом, який є наявним, є приймальний акт № 1 (форми № Р-16) від 199_ про передачу на зберігання мазуту в кількості 179,834 тонн.

Оцінюючи даний документ з точки зору можливості використання його як письмової форми договору схову між сторонами, суд констатує, що він не містить необхідних реквізитів, які б свідчили, що позивач є учасником правовідносин за ним.

В силу статті 4 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), акціонерне товариство створюється і діє на підставі установчого договору і статуту.

Установчі документи повинні містити відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування та місцезнаходження, розмір та порядок утворення статутного фонду, порядок розподілу прибутків та збитків, склад га компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна одностайність або кваліфікована більшість голосів, порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації товариства. Установчі документи повинні також містити відомості, передбачені статтями 37, 51, 65, 67 і 76 цього Закону.

Статтею 47 вказаного Закону було передбачено, що у виконавчим органом акціонерного товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління або інший орган, передбачений статутом.

Роботою правління керує голова правління, який призначається або обирається відповідно до статуту акціонерного товариства.

Пунктом 8.4.5. статуту позивача передбачено, що голова правління вправі без доручення здійснювати дії від імені Товариства. Він уповноважений керувати поточними справами Товариства і виконувати рішення вищого органу Товариства, представляти Товариство в його відносинах з іншими юридичними та фізичними особами, вести переговори та укладати угоди від імені Товариства .

У 1996-1999 роках головою правління ВАТ «Могилів-Подільський консервний завод» був директор Товариства ОСОБА_3, а головним бухгалтером - ОСОБА_4.

У висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № 315 від 07.04.2014, складеного за результатами проведеної почеркознавчої судової експертизи, призначеної Господарським судом міста Києва у справі № 910/14964/13 за позовом публічного акціонерного товариства «Могилів-Подільський консервний завод» до Державного агентства резерву України про визнання недійсним правочину зазначено:

1. Підпис у графі «Керівник» приймального акту (зберігального зобов'язання) форми № З-16 від 199_, яким передано до ПАТ «Могилів-Подільський консервний завод» на відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, зокрема, мазут марки у кількості 179,834 тонн, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою.

Підпис в графі «Керівник» приймального акту (зберігального зобов'язання) форми № Р-16 від 199_, яким передано до ПАТ «Могилів-Подільський консервний завод» на відповідальне зберігання матеріальні цінності державного резерву, зокрема мазут у кількості 179,834 тонн та підписи, які послужили оригіналами для копіювання в копіях акту ВАТ «Могилів-Подільський консервний завод» від 01.07.1998, в графі «Голова комісії», акту від 16.09.2002, в графі «Один примірник акту отримав ОСОБА_5», та праворуч рукописного запису «З актом не згідний», виконаній ймовірно однією і тією ж особою.

2. Встановити чи ОСОБА_4 виконаний підпис в графі «Головний (старший) бухгалтер» приймального акту (зберігального зобов'язання) форми № Р-16 від 199_, яким передано до ПАТ «Могилів-Подільський консервний завод» на відповідальне зберігання матеріальні цінності державного резерву, зокрема мазут марки у кількості 179,834 тонн - не виявилося можливим.

За таких обставин акт форми Р-16 без дати підписаний не позивачем, що свідчить про те, що він не є учасником операцій, про які зазначено у даному акті.

Отже, оскільки іншого документу, який би засвідчував виникнення між сторонами правовідносин схову, між сторонами не існує, суд вважає не доведеним факт їхнього існування і, відповідно, правочину, що міг би бути предметом оцінки.

Посилання відповідача на рішення Господарського суду Вінницької області від 21.01.2013 у справі N 7/70/2012/5003 є безпідставним, оскільки судом не досліджувався та не перевірявся факт підписання акту форми Р-16 без дати позивачем.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення підписано 23.12.2015.

СуддяС. А. Ковтун