ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2015 р. Справа № 909/1411/13

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Деделюка Б.В., суддів Малєєвої О.В., Фрич М.М.,

секретар судового засідання Попович Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк", вул. Грабовського, 11, м. Львів, Львівська область, 79000,

до відповідача: колективного підприємства "Київтрансрейс-511", вул. Моринецька, 7/2 офіс 4, м. Київ, 04114,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: публічне акціонерне товариство "Івано-Франківськшкірсировина", вул. Пресмашівська, 10, с. Хриплин, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76495,

про стягнення заборгованості в сумі 613765,92 доларів США та 15202 грн 23 коп. ,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - юрисконсульт відділу судового врегулювання, довіреність № 2764 від 19.12.2013,

від відповідача: не з'явились

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 - представник, довіреність № б/н від 17.11.2015,

встановив:

публічне акціонерне товариство "Фольксбанк" звернулося в господарський суд ОСОБА_1-

Франківської області із позовною заявою до колективного підприємство "ВГК" про стягнення коштів в сумі 613765,92 доларів США та 17234,09 грн, що станом на 26.11.2013 становить 4923065,09 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення умов укладеного між сторонами кредитного договору № 12-1/16 від 23.03.2005 відповідачем не cплачено в повному обсязі прострочену заборгованість по кредиту, відсотки та пеню.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 02.12.2013 прийнято позовну заяву до розгляду і порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 15.01.2014, відмовлено у задоволені заяви публічного акціонерного товариства "Фольксбанк" про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 15.01.2014 задоволено заяву позивача про здійснення заміни найменування позивача з публічного акціонерного товариства "Фольксбанк" на публічне акціонерне товариство "ВіЕс Банк", продовжено строк вирішення спору та відкладено розгляд справи на 29.01.2014.

Ухвалою суду від 29.01.2014 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство "Івано-Франківськшкірсировина" та відкладено розгляд справи на 11.02.2014.

Ухвалою суду від 17.02.2014 року призначено колегіальний розгляд справи та справу передано для формування складу колегії суддів.

Розпорядження голови господарського суду Івано-Франківської області від 18.02.2014 сформовано колегію в складі трьох суддів: головуючий суддя: Деделюк Б.В., судді Гриняк Б.П., Малєєва О.В.

В порядку ст. 22 ГПК України позивачем подано суду заяву про зменшення позовних вимог від 19.02.2014 (вх. № 2678/14 від 21.02.2014), згідно якої просить стягнути з відповідача 613765,92 доларів США та 15202 грн 23 коп., що еквівалентно 4921033,23грн, в тому числі 606096 доларів США, що еквівалентно 4844525 грн 33 коп. - заборгованість по тілу кредиту згідно умов кредитного договору № 12-1/16 від 23.03.2005, 7669,92 доларів США, що еквівалентно 61305 грн 67 коп., - заборгованості по відсотках за період з 23.03.2005 по 25.11.2013 та 15202 грн 23 коп. пені.

Згідно ст. 22 ГПК України суд прийняв заяву про зменшення позовних вимог і розглядає справу відповідно до змінених позовних вимог.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Івано-Франківської області від 05.03.2014 у зв'язку з перебування судді Малєєвої О.В. на лікарняному введено в склад колегії замість судді Малєєвої О.В. суддю Фрич М.М.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Івано-Франківської області від 20.03.2014 в зв'язку з перебування судді Гриняка Б.П. на лікарняному введено в склад колегії замість судді Гриняка Б.П. суддю Малєєву О.В.

Ухвалою суду від 16.04.2014 було призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Ухвалою суду від 17.12.2014 призначено повторну судову економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 02.11.2015 поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 17.11.2015.

11.12.2015 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ПАТ "Івано-Франківськшкірсировина" подано клопотання вх.№13471/15 про призначення судово-економічної експертизи, яке мотивовано неповнотою відповідей на порушені питання та їх невідповідністю іншим фактичним даним; неузгодженістю між дослідницькою частиною та підсумковим висновком судової експертизи, а також необґрунтованістю експертного висновку та його неузгодженістю з іншими матеріалами справи.

В судовому засіданні 21.12.2015 позивачем подано заперечення щодо клопотання про призначення судово-економічної експертизи від 18.12.2015 (вх. № 19957 від 21.12.2015), в якому просить відмовити ПАТ "Івано-Франківськшкірсировина" в задоволенні клопотання про призначення третьої судово-економічної експертизи, мотивуючи тим, що попередні дві експертизи у справі призначено за клопотанням відповідача, який не надав жодних доказів щодо сплати заборгованості.

Розглянувши клопотання ПАТ "Івано-Франківськшкірсировина" про призначення судово-економічної експертизи, колегія суддів вважає його таким, що не підлягає задоволенню, оскільки заявником не обгрунтованно те, яким чином недоліки щодо оформлення результатів експертизи впливають на достовірність її висновки, а також на можливість усунення вказаних ним спірних питань шляхом проведенння ще однієї експертизи. Заперечення, на які посилається третя особа в даному клопотанні, стосуються оцінки висновку експерта як одного із доказів у справі згідно ст. 42 ГПК України.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, заяві про зменшення розміру позовних вимог та письмових поясненнях. Посилається на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору № 12-1/16 від 23.03.2005 в частині сплати кредиту та відсотків. За неналежне виконання грошових зобов'язань просить також стягнути пеню.

Представник відповідача в судове засідання 29.12.2015 не з"явився. Про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином ухвалами суду. В попередніх судових засіданнях проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судових засіданнях проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових поясненнях. Обґрунтовуючи свої заперечення, посилається на те, що позивач допустимими доказами не довів наявності вказаної заборгованості. Просить відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши документи і матеріали, подані сторонами та витребувані судом, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані по справі докази, оцінивши їх відповідно до приписів ст. 43 ГПК України, з"ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, із врахуванням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

23.03.2005 між відкритим акціонерним товариством "Електрон Банк" (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Фольксбанк", назву змінено на публічне акціонерне товариство "ВіЕс Банк") (ОСОБА_3) та колективним підприємством "ВГК" (правонаступником якого є колективне підприємство "Київтрансрейс-511") (Позичальник) укладено кредитний договір № 12-1/16 (далі Договір). За умовами даного ОСОБА_3 зобов'язувався здійснювати кредитування Позичальника згідно умов ОСОБА_3, а Позичальник брав зобов'язання повернути кредит та сплатити проценти за користування ними. Між Банком та Позичальником укладалися чисельні додатки та додаткові угоди до ОСОБА_3, вносились зміни в його умови.

Зокрема, 27.04.2009 було укладено додаткову угоду №2 до ОСОБА_3, відповідно до якої ОСОБА_3 відкриває Позичальнику моновалютну відновлювальну кредитну лінію в розмірі 802 652 доларів США на термін до 23.09.2011. Згідно додаткової угоди №3 до ОСОБА_3 від 18.05.2010 погоджено надання моновалютної кредитної лінії на непоновлювальній основі в сумі 717652 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 23.09.2011, а також визначено розмір процентів за користування кредитом - 10% річних, починаючи з 01.04.2010. За умовами додаткової угоди №5 від 30.11.2011 строк погашення моновалютної кредитної лінії в сумі 717652 доларів США змінено - до 23.09.2016 (включно) згідно графіку зменшення ліміту, який викладений в п.5.2.4. договору. Пунктом 1.3. договору (в редакції додаткової угоди №5 від 30.11.2011) визначено механізм нарахування плати за користування кредитом і встановлено, що її максимальний розмір не може бути більше 12 процентів річних.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема з правочинів. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини позичальником, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як встановлено ч. 3 ст. 346 ГК України, кредити надаються банком під відсоток, ставка якого, як правило, не може бути нижчою від відсоткової ставки за кредитами, які бере сам банк, і відсоткової ставки, що виплачується ним по депозитах. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків передбачених законом.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В розумінні ст. 174 ГК України, господарські зобовязання можуть виникати з договору та інших угод, передбачених законодавством, а також з угод, які не передбачені законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобовязання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Порушенням зобовязання відповідно до ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При дослідженні обставин видачі та погашення кредитних коштів згідно ст.42, ст. 43 ГПК України суд бере до уваги висновки експертів.

Відповідно до висновку №1507 судово-економічної експертизи розрахунок заборгованості колективного підприємства "ВГК" перед публічним акціонерним товариством "ВіЕс Банк" за кредитним договором № 12-1/16 від 23.03.2005 станом на 26.11.2013 за період з 23.03.2005 по 26.11.2013 документально підтверджується по основній сумі боргу в сумі 606096,00 дол. США, при умові, що заборгованість КП "ВГК" перед ПАТ "ВіЕс Банк" станом на 30.11.2011 становила 669000,00 дол. США.

Висновком № 4977 судово-економічної експертизи від 23.10.2015 встановлено, що дослідженням поданих документів залишок основної суми боргу (кредитних коштів) по кредитному договору № 12-1/16 від 23.03.2005 (з врахуванням Додаткових угод та додатків) станом на 26.11.2013 в сумі 606 096 доларів США підтверджуватиметься, за наступних умов:

- ліміт заборгованості по кредитній лінії в сумі 802 652,00 доларів США, встановленого умовами п.п. 1.1. Додаткової угоди № 2 від 27.04.2009 до кредитного договору № 12-1/16 від 23.03.2005;

- документального підтвердження погашення Позичальником отриманих траншів за Додатковими угодами №№ 6-55, та частини траншу за Додатковою угодою № 58 в сумі 28400,00 євро.

Наведені у висновку експерта умови розуміються таким чином, що у разі наявності заборгованості у Позичальника по поверненню кредиту в Євро на час укладення додаткової угоди №2, видача кредитних коштів в доларах США могла відбуватись з перевищенням ліміту заборгованості, тобто за межами умов ОСОБА_3.

Представник позивача в судовому засіданні та в письмових поясненнях вказав, що ОСОБА_3 підтверджує погашення Позичальником отриманих траншів за Додатковими угодами №№ 6-55 та частини траншу за Додатковою угодою № 58 в сумі 28400,00 євро, ніяких вимог по погашенню заборгованості в Євро не заявляє, а тому видача кредитних коштів в доларах США згідно додаткової угоди № 2 від 27.04.2009 відбувалась згідно його умов в межах встановленого ліміту.

Представники відповідача та третьої особи обставини погашення Позичальником отриманих траншів за Додатковими угодами №№ 6-55 та частини траншу за Додатковою угодою № 58 в сумі 28400,00 євро не заперечили, не обґрунтували те, в якій частині кредит в доларах США виданий поза межами ліміту заборгованості в разі наявності боргу в Євро. При цьому згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, позивач довів належне виконання зобов'язань по видачі кредитних коштів, а відповідач допустив неналежне виконання зобов'язань, зокрема, по поверненню кредиту.

Відповідно до ч.2 ст. 1050, ч.2 ст. 1054 ЦК України та умов договору внаслідок порушення Позичальником строків повернення кредитних коштів та сплати відсотків Банком направлено йому повідомлення-вимогу №09-2/20745 від 20.08.2013 про дострокове погашення кредиту, отримання якої Позичальником 28.08.2013 підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Таким чином, у відповідача виник обов'язок по достроковому погашенню кредиту, і з нього належить стягнути заборгованість по кредитним коштам в сумі 606 096 доларів США.

Щодо стягнення процентів за користування кредитом суд виходить з того, що заборгованість по процентах нарахована позивачем за період з 01.10.2013 по 25.11.2013 на суму кредиту 606096 доларів США, виходячи із процентної ставки 8,2481. Відповідач доказів погашення даної суми нарахованих процентів не подав, умови договору щодо механізму їх нарахування не оскаржив. При цьому ОСОБА_3 не допустив збільшення розміру процентів в односторонньому порядку. А тому і в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно положень ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно розрахунку позивача сума пені за період з червня 2013 по 25.11.2013 становить 15202, 23грн.

Відповідачем не подано доказів, які б спростовували доводи позивача про неналежне виконання договірних зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користуванням кредитом та пені.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 "Про судове рішення у цивільній справі", у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").

У постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 № 6-145цс14, наведено правову позицію згідно якої, виходячи з положень ст. 192 ЦК України, ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю та Закону України Про банки і банківську діяльність, у разі укладення кредитного договору в іноземній валюті й наявності в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню в іноземній валюті, а не в еквівалентному вираженні гривні до долара США на час вирішення спору.

Враховуючи наведені положення, суд вважає за необхідне навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на день прийняття рішення (29.12.2015) Національним банком України встановлено курс долара США до гривні в розмірі 2380,7482 грн. за 100 одиниць. Даний факт підтверджується повідомленням Національного банку України від 29.12.2015 (http://www.bank.gov.ua) .

За таких обставин вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості згідно умов кредитного договору № 12-1/16 від 23.03.2005 (з додатками та додатковими угодами) по тілу кредиту в сумі 606096 доларів США, що еквівалентно 14429619,6 грн, по відсотках в сумі 7669,92 доларів США, що еквівалентно 182601,48 грн, та 15202 грн 23 коп. пені, є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи. А тому позов підлягає задоволенню.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, на нього відповідно до приписів, встановлених ст. 49 ГПК України, слід покласти витрати, понесені позивачем в зв'язку з розглядом справи, а саме: 70540 грн 50 коп. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 612, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 174, 175, 193, 216, 230, 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 22, 33, 34, 42, 43, 49, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" до колективного підприємства "Київтрансрейс-511", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство "Івано-Франківськшкірсировина", про стягнення заборгованості в сумі 613765,92 доларів США та 15202 грн 23 коп. задовольнити.

Стягнути з колективного підприємства "Київтрансрейс-511"(вул. Моринецька, 7/2 офіс 4, м. Київ, 04114, ідентифікаційний код 22167717) на користь публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" (вул.Грабовського, 11, м. Львів, Львівська область, 79000, ідентифікаційний код 19358632), 606096 (шістсот шість тисяч дев"яносто шість) доларів США заборгованості по тілу кредиту згідно умов кредитного договору № 12-1/16 від 23.03.2005 (з додатками та додатковими угодами), 7669,92 доларів США (сім тисяч шістсот шістдесят дев"ять доларів США дев"яносто два центи) заборгованості по відсотках, 15202 (п"ятнадцять тисяч двісті дві) грн 23 коп. пені, 70540 (сімдесят тисяч п"ятсот сорок) грн 50коп. судового збору.

Наказ видати стягувачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.12.15

Головуючий суддя Деделюк Б.В.

Суддя Малєєва О.В.

Суддя Фрич М.М.