ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2015р. Справа № 914/3770/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ЛьвівПромГруп, м. Львів

до відповідача: Приватного підприємства Виробничо-Торгова фірма Новація, м. Львів

про стягнення 162 771, 77 грн.

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Підкостельній О.П.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник

від відповідача: ОСОБА_2- представник

Розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЛьвівПромГруп до Приватного підприємства Виробничо-Торгова фірма Новація про стягнення 162 771, 77 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.11.2015 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.11.2015 р.

В судових засіданнях оголошувалася перерва.

В судові засідання представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав викладених в позовній заяві та усних поясненнях.

Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги заперечив, просив відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та усних поясненнях.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне:

Товариство з обмеженою відповідальністю ЛьвівПромГруп (надалі - позивач) звернулося до господарського суду з позовом до Приватного підприємства Виробничо-Торгова фірма Новація (надалі - відповідач) про стягнення 162 771, 77 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 18.03.2013 р. між ним та відповідачем був укладений договір № 18031 на поставку товарів (надалі договір № 18031), відповідно до умов якого позивач зобовязується передати, а відповідач прийняти і оплатити відповідно до умов даного договору погоджену сторонами продукцію.

На виконання умов договору № 18031 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 948 270, 50 грн., що підтверджується видатковими накладними від 24.01.2013 р. № 2401/2; від 20.03.2013 р. № 2003/3; від 28.03.2013 р. № 2803/1; від 29.03.2013 р. № 2903/1; від 30.04.2013 р. № 3004/1 та від 21.05.2013 р. № 2105/1.

В пункті 4.4 договору № 18031 встановлено, що відповідач проводить розрахунки з позивачем за отриману партію товару згідно домовленості, по цінах які вказані в рахунку-фактурі.

Однак відповідач за поставлений товар оплату здійснив частково, в розмірі 790 274, 00 грн., в результаті чого у нього виникла заборгованість в розмірі 107 447, 89 грн.

31.07.2013 р. та 11.12.2014 р. позивач на адресу відповідача надсилав претензії про оплату заборгованості, проте такі залишені останнім без відповіді та задоволення.

Таким чином, на час розгляду справи судом заборгованість відповідача перед позивачем складає 107 447, 89 грн., яку останній просить стягнути з відповідача на свою користь.

Крім стягнення основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача, на підставі ст. 625 ЦК України, 3% річних в розмірі 2 781, 87 грн. та інфляційні втрати в розмірі 52 542, 01 грн.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги заперечив з підстав, що надані позивачем документи на підтвердження факту існування господарських операцій за договором не підтверджують їх, оскільки видаткова накладна від 24.01.2013 р. підписана сторонами за два місяці до укладення договору № 18031, а відтак не може мати жодного відношення до договору укладеного у березні 2013 р., а решта видаткових накладних складені позивачем в межах договору від 18.03.2013 р. № 1, а не договору № 18031.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи із наступних мотивів.

Відповідно до статті ст. 526 ЦК України, 193 Господарського кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається із позовної заяви, 18.03.2013 р. між сторонами був укладений договір № 18031 на поставку товарів, відповідно до умов якого позивач зобовязується передати, а відповідач прийняти і оплатити відповідно до умов даного договору погоджену сторонами продукцію.

В підтвердження факту поставки товару та виникнення у відповідача заборгованості, позивач посилається на видаткові накладні від 24.01.2013 р. № 2401/2; від 20.03.2013 р. № 2003/3; від 28.03.2013 р. № 2803/1; від 29.03.2013 р. № 2903/1; від 30.04.2013 р. № 3004/1 та від 21.05.2013 р. № 2105/1.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську діяльність та підтверджує її здійснення.

Пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку передбачено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу - одержувача тощо.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що видаткова накладна від 24.01.2013 р. № 2401/2 підписана сторонами за два місяці до укладення договору, а в решті видаткових накладних від 20.03.2013 р. № 2003/3; від 28.03.2013 р. № 2803/1; від 29.03.2013 р. № 2903/1; від 30.04.2013 р. № 3004/1 та від 21.05.2013 р. № 2105/1 підставою здійснення операції зазначено договір від 18.03.2013 р. № 1, а не договір № 18031, тобто немає правових підстав вважати, що вказані поставки товару здійснювалися в межах договору від 18.03.2013 р. № 18031, а відтак положення даного договору до спірних відносин застосовуватися не можуть.

У видатковій накладній від 24.01.2013 р. № 2401/2 взагалі відсутнє посилання на укладений між сторонами договір поставки чи купівлі-продажу, вказана накладна підписана невідомою особою за відсутності довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей за вказаною накладною.

Щодо видаткової накладної від 21.05.2013 р. № 2105/1, то позивачем, зважаючи на заперечення представника відповідача щодо отримання ним товару, не представлено суду оригіналу довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей від 21.05.2013 р. № 7, яка повинна в нього зберігатися.

Таким чином, відсутні первинні документи, що підтверджують здійснення господарської операції, як цього вимагає стаття 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому позивачем документально не доведено передачу відповідачеві товарів по договору від 18.03.2013 р. № 18031 на загальну суму 107 447, 89 грн., у зв'язку з чим, долучені до матеріалів справи видаткові накладні не можуть бути належними доказами, що підтверджують факт отримання відповідачем від позивача товару, не можуть бути підставою для підтвердження наявності заборгованості у відповідача та наявності правових підстав для її стягнення.

Судом не беруться до уваги копії податкових накладних, долучених до матеріалів справи як доказ здійснення господарської операції з поставки відповідачеві товару, оскільки лише первинні документи можуть підтвердити факт господарської операції, яка відображається в бухгалтерському обліку, на підставі якого формується податкова звітність.

Позивачем не представлено суду належних доказів надсилання відповідачу вимог про погашення заборгованості, на які він посилається у позовній заяві, оскільки долучені позивачем до матеріалів справи роздруківки електронних листів з вимогами до відповідача про погашення заборгованості не можуть вважатися належними та допустимими доказами виникнення у відповідача грошових зобовязань перед позивачем.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем належними доказами не доведено факт передачі відповідачеві товарів на загальну суму 107 447, 89 грн., а відтак позовні вимоги про стягнення основного боргу не підлягають задоволенню. Відповідно, відсутні правові підстави для задоволення вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно до ст. 49 ГПК України судовий збір залишається за позивачем.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд ,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення складено 21.12.2015 року.

Суддя Манюк П.Т.