РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015Справа №910/27027/15

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Л. Авто"

до товаристива з обмеженою відповідальністю "Факторинг Фінанс"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяна Миколаївна

відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання виконавчого напису від 21.09.2015 року таким, що не підлягає виконанню

Представники сторін:

від позивача: Боровенко Д.В. - представник за довіреністю № б/н від 11.08.2015 року;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи 1: не з'явився;

від третьої особи 2: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Л. Авто" до товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Фінанс" про визнання виконавчого напису від 21.09.2015 року таким, що не підлягає виконанню.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.02.2013 року між ним та відповідачем укладено договір факторингу №260213.

01.10.2015 року позивачем отримано постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження № 48815863 на підставі виконавчого напису нотаріуса № 2173 від 21.09.2015 року вчиненого на суму заборгованості 9 804 466 (дев'ять мільйонів вісімсот чотири тисячі чотириста шістдесят шість) грн. 05 коп. та витрат пов'язаних із вчиненням виконавчого напису у розмірі 98 044 (дев'яносто вісім тисяч сорок чотири) грн. 66 коп., а всього 9 902 510 (дев'ять мільйонів дев'ятсот дві тисячі п'ятсот десять) грн. 71 коп.

Позивач вважає, що виконавчий напис від 21.09.2015 року реєстраційний номер 2173, є таким, що не підлягає виконанню і має бути скасованим, оскільки сума стягнення 9 902 510,71 грн. нічим не підтверджена та є необґрунтованою, оскільки у виконавчому написі не зазначено склад заборгованості (пеня, проценти та ін..), а отже вищезазначену суму стягнення не можна вважати безспірною.

А також, на думку позивача, в оскаржуваному виконавчому написі не зазначено строк, за який проводиться стягнення та невірно зазначено строк настання виконання зобов'язань 27.03.2015 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 20.10.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 09.11.2015 року.

09.11.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав пояснення по справі на часткове виконання вимог ухвали від 20.10.2015 року.

В судове засідання 09.11.2015 року представники позивача та третіх осіб 1, 2 не з'явилися, вимоги ухвали суду від 20.10.2015 року не виконали, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 015, 014, 011 відповідно, але 06.11.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 09.11.2015 року розгляд справи відкладено на 24.11.2015 року.

У судове засідання 24.11.2015 року представники відповідача та третіх осіб 1, 2 не з'явилися, вимоги ухвали суду від 20.10.2015 року не виконали, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 012, 012 та протоколом судового засідання від 09.11.2015 року відповідно, але 24.11.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача на заперечував проти клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Представник позивача не виконав вимоги ухвали суду від 20.10.2015 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 24.11.2015 року розгляд справи відкладено на 08.12.2015 року.

У судове засідання 08.12.2015 року представники відповідача та третіх осіб 1, 2 не з'явилися, вимоги ухвали суду від 20.10.2015 року не виконали, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Представник позивача виконав вимоги ухвали суду від 20.10.2015 року.

Представник позивача не підтримав раніше подану заяву про забезпечення позову.

Представника позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами.

09.12.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва, після винесення рішення у справі, від товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Фінанс" надійшла заява про визнання позовних вимог, відповідно до якої останній визнав позов та просив його задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

26.02.2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Т.Л. Авто" (заставодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Факторинг Фінанс" (фактор) укладено договір факторингу №260213.

Відповідно до ч.1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Згідно з ч.1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

26.05.2014 року між сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень №3 до договору факторингу №260213 від 26.02.2013 року відповідно до якого договір факторингу викладено в новій редакції.

Відповідно до п.1.1 договору, предметом цього договору є здійснення фактором факторингу дебіторської заборгованості (прав вимоги) клієнта по відношенню до третіх осіб (боржників), надалі за текстом - «дебітори», перелік яких наведений в додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - «перелік», за зобов'язаннями за якими їх сума, строк вказані в реєстрах до цього договору, надалі за текстом - «права вимоги».

Під факторингом за цим договором розуміється: надання фактором грошових коштів клієнту за плату під відступлені ним фактору права вимог, надалі за текстом - факторингове фінансування, адміністрування прав вимог, надання клієнту звітності по проведеним факторинговим операціям та іншої інформації стосовно обліку відступлених фактору прав вимоги, на умовах визначених цим договором та додатками до нього (п.1.2 договору).

Згідно з п.1.3 договору до факторингу за цим договором приймаються права вимог грошових коштів за поставку товарів (виконання робіт, надання послуг) на суму розрахункового документа з терміном їх остаточної оплати, вказаними в реєстрі, з лімітом максимальної, заборгованості за факторинговим фінансуванням до 5 000 000,00 гривень (п'ять мільйонів гривень 00 копійок) (включно).

20.03.2015 року між позивачем та відповідачем проведено переговори та погоджено графік погашення заборгованості у розмірі 4 979 222,11 грн., що підтверджується протоколом зустрічі від 20.03.2015 року.

01.04.2015 року позивачем отримано від відповідача претензію № 187 від 27.03.2015 року про сплату заборгованості у розмірі 4 979 222,11 грн.

У відповідь листом вих. №34/10 від 08.04.2015 року позивачем зазначено, що сторонами підписаний протокол зустрічі від 20.03.2015 року в якому погоджено заборгованість позивача станом на 20.03.2015 року в розмірі 4 979 222,11 грн. та встановлено графік погашення даної заборгованості.

Як зазначено позивачем, 01.10.2015 року ним отримано постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження № 48815863 на підставі виконавчого напису нотаріуса № 2173 від 21.09.2015 року вчиненого на суму заборгованості 9 804 466 (дев'ять мільйонів вісімсот чотири тисячі чотириста шістдесят шість) грн. 05 коп. та витрат пов'язаних із вчиненням виконавчого напису у розмірі 98 044 (дев'яносто вісім тисяч сорок чотири) грн. 66 коп., а всього 9 902 510 (дев'ять мільйонів дев'ятсот дві тисячі п'ятсот десять) грн. 71 коп.

З матеріалів справи вбачається, що 21.09.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяною Миколаївною вчинено виконавчий напис № 2173 про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Л.Авто» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс» суму заборгованості, що складає 9 804 466,05 грн. та підлягає поверненню за договором про внесення змін та доповнень №3 до договору факторингу №260213 від 26 лютого 2013 року, посвідченого 26 травня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М., зареєстрованого в реєстрі №1105, строк виконання зобов'язань настав 27 березня 2015 року, а також витрати, пов'язані з вчиненням даного виконавчого напису у сумі 98 044,66 грн., усього 9 902 510,71 грн.

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з пунктом 19 частини першої статті 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють виконавчі написи.

Стаття 87 Закону України "Про нотаріат" зазначає, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 1.2. пункту 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595 (надалі - Порядок вчинення нотаріальних дій), передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

В статті 88 Закону України "Про нотаріат" передбачено умови, за наявності яких вчиняється виконавчий напис, зокрема, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

У відповідності до підпункту 3.1. пункту 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до п.п. 3.2, 3.5 Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Відповідно до абз. 1 п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку).

Для одержання виконавчого напису подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів);

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

В пункті 8 постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 24.10.2011 № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" роз'яснено, що виходячи з приписів частини другої статті 50 Закону України "Про нотаріат", право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються господарським судом за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо суб'єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам статті 1 ГПК. При цьому за змістом статей 1, 2, 18, 22, 27 ГПК, статей 1 і 3 названого Закону нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а залучається до участі в ньому як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Водночас слід мати на увазі, що до господарського суду не можуть оскаржуватися дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства.

Отже, господарські суди не перевіряють правильність виконавчого напису нотаріуса з позиції законності дій приватного нотаріуса при його вчиненні, оскільки нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт підлягають окремому оскарженню до суду. Господарські суди при розгляді позову про визначення виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, перевіряють лише належність кредитора, правильність вимог, зазначених у виконавчому написі, а також встановлюють наявність (відсутність) суб'єктивних обставин, за яких виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню.

Предметом доказування у господарських справах даної категорії за загальним правилом є обставини, які свідчать про існування правових підстав для вчинення виконавчого напису, зокрема, існування у боржника відповідного боргу перед кредитором та того чи допускається у спірних правовідносинах застосування вказаного досудового способу вирішення спору.

Зазначені у виконавчому написі відомості щодо суми заборгованості не підтверджені наявними у матеріалах справи доказами та не відповідають погодженій сторонами заборгованості під час проведення переговорів, а також у виконавчому написі не зазначено строк, за який проводиться стягнення, а також невірно зазначено строк настання виконання зобов'язань 27.03.2015 року.

Викладені вище обставини, встановлені судом, свідчать про відсутність правових умов, наявність яких у сукупності необхідна для вчинення виконавчого напису нотаріусу про стягнення коштів.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49 ст.ст. 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяни Миколаївни, вчинений 21 вересня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 2173 про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Л.Авто» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс» 9 902 510,71 грн. таким, що не підлягає виконанню.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс» (01033, м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 120, 1-й поверх, група нежитл. прим., №2; ідентифікаційний код: 36125262) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Л.Авто» (03134, м. Київ, вулиця симиренка, будинок 36, ідентифікаційний код: 36702953) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 24.12.2015 року.

Суддя С.М.Мудрий