ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2015 р. Справа № 922/5353/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Камишева Л.М.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 по довіреності № 1525 від 02.07.2015 р. (зявився після перерви, оголошеної 01.12.2015 р.) та ОСОБА_2 по довіреності № 174/13 від 15.02.2013 р. (не зявився після перерви, оголошеної 01.12.2015 р.);

відповідача ОСОБА_3 по довіреності б/н від 07.10.2015 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 5258Х/1-28) на рішення Господарського суду Харківської області від 26 жовтня 2015 року у справі № 922/5353/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 Аваль" в особі Харківської обласної дирекції, м. Харків,

до Приватного акціонерного товариства "Автосервіс - АТП 16327", м. Харків,

про зобов"язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 р. ПАТ "ОСОБА_4 Аваль" в особі Харківської обласної дирекції звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до ПрАТ "Автосервіс АТП - 16327" про:

- зобов'язання ПрАТ "Автосервіс АТП - 16327" припинити дії, що порушують права ПАТ "ОСОБА_4 Аваль" щодо надання в оренду, користування іншим особам без згоди іпотекодержателя предмету іпотеки, а саме: нежитлових приміщень 1-го поверху № 8, 9, 11-27, 27-а, 28-61 у будівлі літ. "Е-1", загальною площею 4105,4 кв.м., що розташована по вул. Академіка Павлова, буд. 88, у м. Харкові;

- зобов'язання ПрАТ "Автосервіс - АТП 16327" відновити становище, яке існувало до порушення прав ПАТ "ОСОБА_4 Аваль" шляхом звільнення від третіх осіб вищезазначених нежитлових приміщень;

- виселення ПрАТ "Автосервіс - АТП 16327" та інших осіб з вказаних нежитлових приміщень;

- зобов'язання ПрАТ "Автосервіс - АТП 16327" надати ПАТ "ОСОБА_4 Аваль" документи щодо фактичної наявності, вартості, умов утримання і збереження, виконання іпотекодавцем його зобов'язань по договору іпотеки: сплату комунальних послуг, податків, у зв'язку з утриманням договору іпотеки, страхування предмету іпотеки, а також надати доступ представникам ПАТ "ОСОБА_4 Аваль" до предмету іпотеки: нежитлових приміщень 1-го поверху № 8, 9, 11-27, 27-а, 28-61 у будівлі літ. "Е-1", загальною площею 4105,4 кв.м., що розташована по вул. Академіка Павлова, буд. 88, у м. Харкові. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов іпотечних договорів.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 26.10.2015 р. у справі № 922/5353/15 (суддя Інте Т.В.) в позові відмовлено.

Позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 р. апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 01.12.2015 р. та в судовому засіданні 01.12.2015 р. оголошено перерву до 15.12.2015 р.

Представники позивача в поясненні до апеляційної скарги (вх. № 16896 від 15.12.2015 р.) та судовому засіданні 01.12.2015 р. та 15.12.2015 р. підтримують апеляційну скаргу в повному обсязі, та просять задовольнити клопотання про витребування у відповідача договорів оренди, за якими спірні нежитлові приміщення передано в оренду іншим субєктам господарювання.

Представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 16093 від 30.11.2015 р.), в поясненні до відзиву (вх. № 16883 від 15.12.2015 р.) та в судовому засіданні 01.12.2015 р. та 15.121.2015 р. з доводами апеляційної скарги не погоджується, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає про відсутність порушення прав та інтересів позивача. Посилається на не доведенність передачі в оренду третім особам нежитлових приміщень, які є предметом іпотеки.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін в судовому засіданні, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 29.12.2006 р. між ВАТ «ОСОБА_4 Аваль», правонаступником якого є позивач - ПАТ "ОСОБА_4 Аваль" (Банком) та ОСОБА_5 (Позичальником) укладено кредитний договір № 010-2/02/3-1677-06 (т.1 а.с. 11-20), згідно якого ОСОБА_5 надано кредитні кошти в сумі 518270,00 дол. США на умовах сплати 9,99% відсотків річних з 29.12.2006 р. по 29.03.2007 р. та 12% відсотків річних з 30.03.2007 р. по дату остаточного повернення кредиту, а саме: 29.12.2016 р.

Крім того, 30.11.2007 р. між ВАТ "ОСОБА_4 Аваль" (Банком) та ОСОБА_5 (Позичальником) укладено кредитний договір № 010-2/07/1-1281-07 (т. 1 а.с. 36-46), згідно якого ОСОБА_5 надано кредитні кошти в сумі 1597600,00 грн., на умовах сплати 12,75% відсотків річних. Датою остаточного повернення кредиту визначено 30.11.2017 р.

15.08.2008 р. між ВАТ "ОСОБА_4 Аваль" (Банком) та ЗАТ "Автосервіс - АТП 16327", правонаступником якого є ПрАТ "Автосервіс - АТП 16327", в особі директора - ОСОБА_5 (відповідачем у справі) укладено Генеральну кредитну угоду № 07-01-140-08, за умовами якої між сторонами укладено кредитний договір № 010-2/07-01-0678-08, відповідно до якого відповідачу надано кредитні кошти в сумі 225000,00 дол. CШA зі сплатою 16,8% відсотків річних. Датою повернення кредиту визначено 15.08.2018 р.

В забезпечення зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором № 010-2/02/3-1677-06/1 від 29.12.2006 р. між ВАТ "ОСОБА_4 Аваль" (Іпотекодержателем) та ЗАТ "Автосервіс-АТП 163272" (Іпотекодавцем) укладено договір іпотеки № 010-2/02/3-1677-06/1 від 29.12.2006 р., яким Банку передано в іпотеку нежитлові приміщення 1-го поверху № 8-33 в будівлі літ. Е-1, загальною площею 4105,4 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, вул. академіка Павлова, 88, які належать відповідачу на праві власності. (т. 1 а.с. 59-65).

Договором № 1 від 30.11.2007 р. про внесення змін та доповнень до договору іпотеки № 010-2/02/3-1677-06/1 від 29.12.2006 р. (т. 1 а.с. 65-66) змінено розмір заставної вартості предмета іпотеки на 5 740 740,00 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором № 010-2/07/1-1281-07 від 30.11.2007 р. між Банком та ЗАТ Автосервіс-АТП 163272 укладено договір наступної іпотеки № 010-2/07/1-1281-07 від 30.11.2007 р. (т. 1 а.с. 73-78), за яким ЗАТ Автосервіс-АТП 163272 передало в іпотеку нежитлові приміщення 1-го поверху № 8-33 в будівлі літ. "Е-1", загальною площею 4105,4 кв.м., що розташовані в м. Харкові, вул.7 Академіка Павлова, 88.

В забезпечення зобов'язань ЗАТ «Автосервіс - АТП 16327», які виникли на підставі Генеральної кредитної угоди № 07-01-140-08, між Банком та ЗАТ "Автосервіс - АТП 16327" укладено договір наступної іпотеки № 07-01-140-08/1-08 від 15.08.2008 р. (т. 1 а.с. 67-72), відповідно до якого, в наступну іпотеку передано нежитлові приміщення 1-го поверху № 8, 9, 11-27, 27-а, 28-61 у будівлі літ. "Е-1", загальною площею 4105,4 кв.м., що розташована в м. Харкові, вул. Академіка Павлова, 88.

Додатковим договором № 1 до договору наступної іпотеки від 15.08.2008 р. внесено зміни до договору щодо оцінки заставної вартості предмета іпотеки та уточнено нумерацію нежитлових приміщень, у зв'язку з чим предметом іпотеки є нежитлові приміщення 1-го поверху № 8, 9, 11-27, 27-а, 28-61 у будівлі літ. "Е-1", загальною площею 4105,4 кв.м., що розташована в м. Харкові, вул. Академіка Павлова, 88.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.12.2011 р. у справі № 2-7810/10 з ОСОБА_5 та ЗАТ "Автосервіс - АТП 16327" на користь ПАТ "ОСОБА_4 Аваль" солідарно стягнуто заборгованість за двома кредитними договорами № 010-2/02/3-1677-06 та № 010-2/07/1-1281-07, станом на 15.07.2010 р. на загальну суму 5985028,78 грн., в тому числі: за кредитним договором № 010-2/02/3-1677-06 в розмірі 530069,10 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.07.2010 р. становить 4188447,01 грн., та за кредитним договором № 010-2/07/1-1281-07 - 1796581,77 грн.

Також заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.12.2011 р. у справі № 2-7810/10 в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами: № 010-2/02/3-1677-06 в розмірі 530069,1 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.07.2010 р. становить 4188447,01 грн.; № 010-2/07/1-1281-07 в розмірі 1796581,77 грн. та № 010-2/07-01-0678-08 в розмірі 283638,07 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.07.2010 р. становить 2241222,94 грн.; на загальну суму - 8226251,72 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки: нежитлові приміщення 1-го поверху № 8, 9, 11-27, 27-а, 28-61 в будівлі літ. "Е-1", загальною площею 4105,4 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 88.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 28.02.2013 р. заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 20.12.2011 р. у справі № 2-7810/10 скасовано в частині солідарного стягнення з ОСОБА_5 та ЗАТ "Автосервіс - АТП 16327" заборгованості за кредитним договором № 010-2/07-01-0678-08 від 15.08.2008 р. в розмірі 283638,07 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.07.2010 р. становить 2241222,94 грн. (т. 1 а.с. 79-86).

Виконавчі документи № 2574/11 та № 2-574/11 від 12.08.2015 р., видані Московським районним судом м. Харкова, на виконання заочного рішення від 20.12.2011 р. у справі № 2-7810/10, постановами відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області від 22.08.2014 р. № ВП-42561214 та № ВП-42614017 повернуто органу, що їх видав (т. 1 а.с. 134-135, 136-137).

В серпні 2014 р. ОСОБА_5 звернувся до Апеляційного суду Харківської області з апеляційною скаргою на заочне рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.12.2011 р. у справі № 2-7810/10.

В процесі розгляду апеляційної скарги ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19.05.2015 р. за клопотанням ОСОБА_5 призначено судово-економічну експертизу у справі, провадження у справі зупинено.

Тобто в матеріалах справи відсутні докази стягнення заборгованості за вищезазначеними кредитними договорами та договорами іпотеки.

За приписами ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Наслідком звернення стягнення на предмет іпотеки має стати задоволення вимог кредитора за основним зобовязанням.

Позивач, в обґрунтування своїх вимог, посилається на виконання своїх повноважень щодо здійснення перевірки наявності стану предмета іпотеки на підставі договору іпотеки та Закону України «Про іпотеку».

Позивачем, внаслідок виїзду на місце, встановлено, що за місцезнаходженням предмету іпотеки свою діяльність здійснюють інші субєкти господарювання.

Позивач вважає, що дії іпотекодавця щодо передачі третім особам, без згоди іпотекодержателя, нежитлових приміщень предмету іпотеки є незаконним та порушують права позивача, оскільки ведення підприємницької діяльності в зазначених приміщеннях є нераціональним користуванням предметом іпотеки та порушує права іпотекодержателя - ПАТ "ОСОБА_4 Аваль" на задоволення своїх вимог щодо погашення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За приписами ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Цивільним кодексом України визначені окремі види застави, які виникають на підставі договору або закону.

Відповідно до ст. 575 Цивільного кодексу України, іпотека застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки, відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право одержувати від предмета іпотеки продукцію, плоди і доходи, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Тобто, законодавче визначення іпотеки полягає у забезпеченні виконання зобов'язань та залишені предмету іпотеки у володінні та користуванні Іпотекодавця.

В той же час, позовні вимоги щодо виселення відповідача та його зобовязання припинити дії, що порушують права позивача, прямо суперечать наведеним нормам права та свідчать про безпідставність вимог щодо позбавлення власника права користування своєю власністю.

Крім того, вимоги позивача про виселення відповідача та його зобовязання припинити дії, які на думку позивача порушують його право, суперечать вимогам ч. 3 ст. 10 Закону України "Про іпотеку", в силу якої, предмет іпотеки залишається виключно у користуванні власника іпотекодавця, а іпотекодержатель має право, за умови попереднього письмового повідомлення іпотекодавця, виключно перевіряти документально і в натурі наявність, стан, умови збереження та користування предметом іпотеки.

При цьому зазначена стаття містить чітке застереження, що проведення іпотекодержателем такої перевірки не повинно призупиняти користування предметом іпотеки, відповідно до його цільового призначення, або іншим чином порушувати права іпотекодавця чи іншої особи, в тимчасовому користуванні якої знаходиться предмет іпотеки.

Правові наслідки порушення обов'язків іпотекодавця визначені в ст. 12 Закону України "Про іпотеку".

Так, ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" визначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

В ч. 2 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" визначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків щодо збереження чи страхування предмета іпотеки іпотекодержатель може скористатися правами, визначеними згідно з частиною першою цієї статті, або вжити заходів для збереження чи страхування предмета іпотеки у власних інтересах та за власний кошт. Іпотекодавець зобов'язаний негайно на вимогу іпотекодержателя відшкодувати останньому всі витрати, понесені у зв'язку з вжиттям заходів щодо збереження та страхування предмета іпотеки.

Наведені норми не містять правових підстав позбавлення права користування - виселення власника - іпотекодавця з належного йому на праві власності об'єкту до моменту переходу права власності на об'єкт іпотеки.

Отже, навіть наявність встановленого факту порушення відповідачем умов іпотечного договору та надання в оренду спірних приміщень, не може бути підставою для виселення іпотекодавця (відповідача у справі) з належних йому на праві власності нежитлових приміщень, оскільки відповідач законно володіє і користується своїм майном на підставі положень ст. 1 Закону України «Про іпотеку», згідно якої предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні іпотекодавця.

Виселення власника з належного йому на праві власності нерухомого майна можливо лише після реалізації предмета іпотеки та перереєстрації права власності на нерухоме майно на нового власника, згідно вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку», та в разі застосування такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, тобто тоді, коли це прямо передбачено у відповідному застереженні, що міститься у договорі іпотеки або в окремому договорі про задоволення вимог іпотекодержателя.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 26.12.2011 р. у справі № 3-139гс11 та від 11.12.2013 р. у справі № 6-124гс13.

Таким чином, до набрання законної сили рішенням про звернення стягнення не предмет іпотеки, позовні вимоги щодо виселення позивача з нежитлових приміщень, які є предметом іпотеки, є передчасними.

Непорушність права власності визначено ст. 42 Конституції України. Обмеження права власності іпотекодавця, як власника стосуються лише права відчуження (продажу) нерухомого майна, що є предметом іпотеки, та не стосується можливості позбавлення права користування та володіння нерухомим майном, що безпідставно вимагає позивач, як іпотекодержатель.

Вимога позивача про виселення будь-яких інших осіб з вказаних нежитлових приміщень не може бути задоволена з огляду на субєктивний склад сторін у судовому процесі та вимоги до резолютивної частини рішення. Суд не може вирішувати питання про права та обовязки осіб, які не були залучені до розгляду справи, оскільки резолютивна частина рішення не може бути умовною.

В матеріалах справи відсутні акти, які б підтверджували факт передачі приміщення в користування третім особам. Тому не може бути задоволена вимога про виселення невизначеного кола осіб та власника майна з нежитлових приміщень, які є предметом іпотеки.

Підстав стверджувати про погіршення стану збереження предмету іпотеки чи перехід права власності на такий до сторонніх осіб не існує, оскільки позивачем не зазначено і до матеріалів справи не надано жодного доказу наявності таких обставин.

Суд також зазначає, що у разі існування чинних договорів оренди предмету іпотеки з третіми особами, ці особи можуть бути виселені лише після визнання зазначених договорів оренди недійсними. Проте, позивачем жодних договорів оренди та доказів визнання цих договорів недійсними не надано.

За таких підстав, вимоги позивача є передчасними, позбавленими фактичного та правового обґрунтування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись з клопотанням про витребування у відповідача договорів оренди, за якими спірні нежитлові приміщення передано в оренду іншим субєктам господарювання, позивач не обгрунтував неможливість отримання цих доказв самостійно.Тому заявлене до апеляційного суду клопотання здоволенню не підлягає.

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги позивача та скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В ч. 1, 2 ст. 36 Господарського процесуального кодексу України визначено, що письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до п. 5 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позивач зобовязаний викласти в позовній заяві обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, надати докази, що підтверджують позов.

Позивач, в порушення зазначених норм, в обґрунтування заявлених позовних вимог надав документи, які не засвідчені належним чином та не підтверджують фактичні обставини, на які він посилається в позовній заяві та апеляційній скарзі.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 26 жовтня 2015 року у справі № 922/5353/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого Господарського Суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.