РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2015Справа №918/998/15

За позовом Приватного підприємства «Агротех-Зоря»

До Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Південно-Західне регіональне управління»

Про стягнення грошових коштів

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Солімчук П.П. представник за довіреністю № б/н від 24.03.15.

Від відповідача: не з'явився

Обставини справи:

Приватне підприємство «Агротех-Зоря» (далі - позивач) звернулось з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Південно-Західне регіональне управління» (далі - відповідач) про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 28.08.15. порушено провадження у справі № 918/998/15 та призначено її до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 29.09.15. направлено справу № 918/998/15 за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до автоматичного розподілу справ у Господарському суді міста Києва, справу № 918/998/15 передано для розгляду судді Ващенко Т.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.15. суддею Ващенко Т.М. прийнято справу до свого провадження та призначено її до розгляду на 10.11.15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.15. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 26.11.15.

12.11.15. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Південно-Західне регіональне управління» проти позову заперечує з підстав, викладених в відзиві.

За результатами судового засідання 26.11.15. розгляд справи було відкладено на 16.12.15.,про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.15. на підставі ст. 69 ГПК України було продовжено строк вирішення спору в даній справі на п'ятнадцять днів.

В судовому засіданні 16.12.15. позивачем було підтримано свої позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання 16.12.15. вкотре не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань не подав і не надіслав, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 918/998/15.

В судовому засіданні 16.12.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.10.13. між позивачем (далі - Клієнт) та відповідачем (далі - Банк) було укладено Договір банківського вкладу «Класичний плюс» № 146-1 (далі - Договір-1), відповідно до умов якого (п. 1.1) Клієнт надає банку суму грошових коштів (далі - Вклад) у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а Банк виплачує Клієнту таку суму та проценти, нараховані на неї.

Відповідно до п. 1.2 Договору-1 Вклад складається з вкладних траншів, що розміщені Клієнтом згідно з умовами Договору-1. Вкладний транш є сумою грошових коштів, що переказана Клієнтом на вкладний рахунок в порядку та на умовах, передбачених Договором-1 та додатками.

Строк дії Договору-1 сторонами погоджено п. 1.3 до 24.10.18.

Згідно з п. 1.4 Договору-1, для обліку вкладу Банк відкриває Клієнту вкладний рахунок № 201.

Пунктом 3.1 Договору-1 встановлено, що при закінченні строку розміщення Вкладного траншу, його повернення здійснюється Банком шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Клієнта.

Додатком № 2 від 16.09.14. до Договору-1 сторони погодили, що Клієнт розміщує Вкладний транш на суму 100 000,00 грн. на строк до 21.09.15., а його повернення можливе не раніше 17.10.14. На вказаний Вкладний транш в період з 16.09.14. по 16.10.14. включно нараховуються проценти в розмірі 21,0% річних, а в період з 17.10.14. по 21.09.15. включно нараховуються проценти в розмірі 0,01% річних.

16.09.14. позивачем згідно платіжного доручення № 228 було внесено кошти згідно умов Додатку № 2 до Договору-1 на суму 100 000,00 грн.

18.11.14. Додатковою угодою № 2 до Додатку № 2 до Договору-1 сторони дійшли згоди що дострокове повернення за ініціативою позивача суми Вкладного траншу, відповідно до п.5.2. Договору-1 можливе не раніше 18.02.15. За цим Вкладним траншем з 18.11.14. по 17.02.15. включно нараховуються проценти в розмірі 23,0% річних.

Додатком № 3 від 30.10.14. до Договору-1 сторони погодили розміщення Вкладного траншу у розмірі 100 000 грн. на строк до 04.11.15., дострокове повернення якого можливе не раніше 01.12.14. На вказаний Вкладний транш в період з 30.10.14. по 30.11.14. включно нараховуються проценти в розмірі 21,0% річних, а в період з 01.12.14. по 04.11.15. включно нараховуються проценти в розмірі 0,01% річних.

30.10.14. позивачем згідно платіжного доручення № 267 було внесено кошти згідно умов Додатку № 3 до Договору-1 в сумі 100 000,00 грн.

01.12.14. Додатковою угодою № 1 до Додатку № 3 до Договору-1 сторони дійшли згоди що дострокове повернення за ініціативою позивача суми Вкладного траншу, відповідно до п.5.2. Договору-1 можливе не раніше 02.02.15. За цим Вкладним траншем з 01.12.14. по 01.02.15. включно нараховуються проценти в розмірі 22,0% річних, з 02.0215. по 04.11.15. включно - в розмірі 0,01% річних.

25.10.13. між позивачем (далі - Клієнт) та відповідачем (далі - Банк) було укладено Договір банківського вкладу «Класичний плюс» № 147-1 (далі - Договір-2), відповідно до умов якого (п. 1.1) Клієнт надає банку суму грошових коштів (далі - Вклад) у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а Банк виплачує Клієнту таку суму та проценти, нараховані на неї.

Відповідно до п. 1.2 Договору-2 Вклад складається з вкладних траншів, що розміщені Клієнтом згідно з умовами Договору-2. Вкладний транш є сумою грошових коштів, що переказана Клієнтом на вкладний рахунок в порядку та на умовах, передбачених Договором-2 та додатками.

Строк дії Договору-2 сторонами погоджено п. 1.3 до 24.10.18.

Згідно з п. 1.4 Договору-2, для обліку вкладу Банк відкриває Клієнту вкладний рахунок № 201.

Пунктом 3.1 Договору-2 встановлено, що при закінченні строку розміщення Вкладного траншу, його повернення здійснюється Банком шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Клієнта.

Додатком № 3 від 30.10.14. до Договору-2 сторони погодили, що Клієнт розміщує Вкладний транш на суму 23 800,00 доларів США на строк до 04.11.15., а його повернення можливе не раніше 02.02.15. На вказаний Вкладний транш в період з 30.10.14. по 01.02.15. включно нараховуються проценти в розмірі 7,0% річних, а в період з 02.02.15. по 04.11.15. включно нараховуються проценти в розмірі 0,01% річних.

30.10.14. позивачем згідно платіжного доручення в іноземній валюті № 008 було внесено кошти згідно умов Додатку № 3 до Договору-2 на суму 23 800,00 доларів США.

Вимогами: № 4 від 02.02.15., № 5 від 02.02.15., № 8 від 17.02.15., № 14 від 25.03.15., № 15 від 25.03.15., № 16 від 25.03.15. позивач звернувся до відповідача та вимагав повернути Вкладні транші: на суму 100 000,00 грн. за додатком № 3 до Договору-1, на суму 23 800,00 доларів США за додатком № 3 до Договору-2, на суму 100 000,00 грн. за додатком № 2 до Договору-1, на нараховані відсотки по ним.

Листом № 9-327000/1467-2 від 24.04.15. відповідач Банк не надав позивачу жодної відповіді по суті заявлених вимог про повернення Вкладних траншів та по виплаті нарахованих відсотків за Договором-1 та Договором-2.

Електронним листом від 09.07.15. Банк запропонував позивачу реструктуризувати заборгованість відповідача.

Від такої реструктуризації позивач відмовився листом № 42 від 06.08.15. та вимагав повернути належні йому грошові кошти.

Позивач звертаючись з даним позовом до суду пред'явив вимоги про стягнення з відповідача:

- за Договором-1: 200 000,00 грн. - Вкладного траншу, 70 223,30 грн. - збитків від інфляції, 3 254,79 грн. - 3% річних;

- за Договором-2: 23 800 доларів США - Вкладного траншу, 402,97 доларів США - 3% річних.

Крім того, позивач наголошує на тому, що відповідач не дає йому можливості розпоряджатись залишковими коштами на розрахунковому рахунку позивача (№ 8301, номер якого вбачається з наданих позивачем банківських виписок) та просить суд стягнути з відповідача на свою користь 146 969,59 грн., 615,98 доларів США, 3 811,53 Євро, за Договором № 69092 від 06.08.10. на розрахунково-касове обслуговування, при цьому не вказуючи правову підставу для стягнення таких грошових коштів та не надаючи жодного обґрунтування позовних вимог в цій частині.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачується вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (ст. 1060 ЦК України).

Відповідно до ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Всупереч вказаних норм, Банк за Договором-1 та за Договором-2 200 000,00 грн. і 23 800 доларів США Вкладних траншів не повернув.

Постановою Правління Національного банку України від 17.09.15. № 612 Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 171 від 17.09.15. "Про запровадження тимчасової адміністрації в Акціонерному товаристві "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації строком на три місяці з 18.09.15. до 17.12.15. включно.

Положеннями статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначаються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у вказаних правовідносинах.

Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом;

Згідно зі ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Частиною 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Суд враховує, що п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Водночас, за визначенням ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кредитором є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Тож, приймаючи до уваги вищенаведене, у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором банку, а відповідач, в свою чергу, боржником та його зобов'язання щодо повернення вкладних траншів є майновими у розумінні ст.ст. 177, 190, 509 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим такі правовідносини є предметом регулювання Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" були внесені зміни та доповнення, зокрема, частину 6 статті 36 вказаного закону доповнено пунктом 5, відповідно до якого обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації.

Вказана норма закону, зокрема, ще раз вказує на те, що обмеження, передбачені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", стосуються переказу грошових коштів юридичних осіб, що надійшли на їх рахунок до дати запровадження процедури тимчасової адміністрації у банку.

Тож, приймаючи до уваги вищевикладені обставини та виходячи із наведених законодавчих норм, суд дійшов висновку про неможливість наразі задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача Вкладних траншів за Договором-1 та Договором-2.

Оскільки вимоги про стягнення 3% річних та збитків від інфляції є похідними від вимог про стягнення вкладних траншів за Договорами банківського вкладу, в задоволенні яких судом відмовлено, то вимоги позивача в цій частині також не підлягають задоволенню.

Як відзначалось судом, позивачем не вказано правових підстав та не надано обґрунтування вимог про стягнення з відповідача 146 969,59 грн., 615,98 доларів США, 3 811,53 Євро.

Відповідно до ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України.

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України визначено основні способи захисту цивільних прав та інтересів.

З огляду на положення зазначених норм та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Разом з тим, звертаючись до господарського суду, позивач вказує у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначає, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Проте зважаючи на заявлені позивачем вимоги та наведені ним обґрунтування, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про відмову у позові.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.12.15.

Суддя Т.М. Ващенко