ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" грудня 2015 р.Справа № 916/4190/15

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "ПРИВАТБАНК"

Відповідач: Фізична особа підприємець ОСОБА_1

Про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 згідно довіреності №2551 К-О від 23.07.2014р., ОСОБА_3 згідно довіреності №4026-К-О від 29.09.2015р.

Від відповідача: ОСОБА_1 згідно паспорту

В засіданні брали участь:

Від позивача: ОСОБА_2 згідно довіреності №2551 К-О від 23.07.2014р.

Від відповідача: ОСОБА_1 згідно паспорту

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі ПАТ "КБ "ПРИВАТБАНК"), звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 17 315 грн. 92 коп. , пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором у розмірі 27 461 грн. 40 коп.

19 листопада 2015р. позивач надав до суду заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з ФОП ОСОБА_1 заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 17 315 грн. 92 коп. , пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за договором у розмірі 14 337 грн. 10 коп.

Представник позивача позовну заяву підтримує, наполягає на її задоволенні.

Відповідач проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та у заяві про застосування строків позовної давності.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін , суд встановив:

12 січня 2006 р. між ЗАТ "КБ"ПРИВАТБАНК" , правонаступником якого є ПАТ "КБ"ПРИВАТБАНК" (Банк) та ФОП ОСОБА_1 (Позичальник) був укладений Кредитний договір №2. Додатковою угодою №1 до Кредитного договору №2 від 12.01.2006р. сторони виклали умови Договору у новій редакції, згідно якої Банк, за наявності вільних грошових коштів, зобовязується надати Позичальнику кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії з загальним лімітом 60 000 грн. , не пізніше 5 днів з моменту , зазначеного в абз.3 п.2.1.2 Договору ( зобовязання щодо видачі кредиту або його частини виникає у Банку в день надання Позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах зазначених у них сум в порядку, передбаченому п.2.4.2 Договору), в обмін на зобовязання Позичальника щодо повернення кредиту , сплати процентів, винагороди в обумовлені договором строки. Відповідно до п.1.3 Договору строки повернення кредиту згідно Графіку зменшення поточного ліміту (додаток №1 до Договору), яким сторони домовилися, що датою погашення кредиту є 12.01.2009р.

Відповідно до п.4.1 Договору за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно п.1.3,2.2.3,2.4.1 цього Договору, Позичальник сплачує проценти у розмірі 23% річних. У випадку порушення Позичальником будь-якого із зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.1.3,2.2.3,2.3.2 Договору, Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 46% річних від суми залишку непогашеної заборгованості ( п.4.2 Договору). При цьому, сплата процентів за користування кредитом здійснюється в дату сплати процентів, якою є 12 число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання Договору. У випадку несплати процентів у строк, вони вважаються простроченими.

Згідно п.5.1 Договору у разі порушення Позичальником будь-якого із зобовязань по сплаті відсотків за користування кредитом , передбачених п.п.2.3.2.,4.1.,4.2,4.3 Договору ,, строків повернення кредиту, передбачених умовами цього Договору, комісійної винагороди , Позичальник сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення , але не більше подвійної облікової ставки НБУ , що діяла у період , за який сплачується пеня.

За умовами п.5.4 Договору нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобовязань , передбачених п.5.1-5.3 Договору здійснюється протягом 3-х років з дня, коли відповідне зобовязання мало бути виконане Позичальником.

Згідно п.5.7 Договору строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені , штрафів за цим Договором встановлюються сторонами строком у 5 років.

Позивач у справі зазначає, що відповідно до п.6.1 Договору цей Договір в частині п.4.4 (сплата Позичальником винагороди за відкриття позичкового рахунку в день укладення кредитного договору) вступає в силу з моменту підписання цього Договору, а у інших частинах з моменту надання Позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах зазначених сум , і діє в обємах перерахованих коштів до повного виконання зобовязань .

Позивач також зазначає, що він належним чином виконав свої зобовязання щодо надання ФОП ОСОБА_1 кредиту у розмірі 60 000 грн. Але, Позичальник своїх зобовязань щодо своєчасного повернення кредиту не виконав, у звязку з чим станом на 17.07.2015р. має заборгованість у загальній сумі 52 456 грн. 95 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 14 023 грн. 54 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 24 096 грн. 31 коп., пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором у розмірі 14 337 грн. 10 коп.

Рішенням господарського суду Одеської області від 01.02.2010р. у справі №17/189-09-6436 було задоволено позовні вимоги ПАТ "КБ"ПРИВАТБАНК" та стягнуто з ФОП ОСОБА_1 основний борг у сумі 14 023 грн. 54 коп., відсотки за користування кредитом у розмірі 6 780 грн. 39 коп., пеню у розмірі 3 148 грн. 87 коп. За розрахунком позивача, зазначена заборгованість існувала станом на 20.07.2009р. З урахуванням зазначеного рішення суду, позивач просить суд стягнути з ФОП ОСОБА_1 заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 17 315 грн. 92 коп. та пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за Договором у розмірі 14 337 грн. 10 коп. , які виникли у період після винесення судового рішення у справі №17/189-09-6436. При цьому, позивач зазначає, що відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин наявність судового рішення за відсутності його реального виконання боржником не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і штрафних санкцій, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту, які були нараховані після дати на яку утворилася заборгованість, що стягнута судовим рішенням.

В обґрунтування позову, позивач посилається на ст. 526 Цивільного кодексу України, згідно якої, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що на виконання рішення господарського суду Одеської області від 01.02.2010р. у справі №17/189-09-6436 судом було видано наказ від 12.02.2010р., який Банком було предявлено до виконання і 05.04.2010р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного наказу щодо стягнення з ФОП ОСОБА_1 24 428 грн. 32 коп. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було накладено арешт на автомобіль Daewoo, 2004р. випуску, який належить на праві власності ОСОБА_1 з метою подальшої реалізації та погашення заборгованості. Автомобіль було вилучено у ОСОБА_1 та передано на відповідальне зберігання представнику ПАТ "КБ"ПРИВАТБАНК", що підтверджується актом опису й арешту майна від 07.04.2010р. Автомобіль було оцінено і його вартість згідно звіту про оцінку майна від 20.07.2010р. склала 24 428 грн. 32 коп. Але, у подальшому майно реалізоване не було, Банк залишити майно за собою відмовився, і ФОП ОСОБА_1 автомобіль повернуто не було. Виконавчий документ було повернуто стягувачу без подальшого виконання. За таких обставин, відповідач вважає, що Банк заволодів належним йому майном та утримує його незаконно.

Крім того, відповідач вважає, що Банком пропущено встановлений строк позовної давності , адже, відповідно до умов Договору останньою датою погашення кредиту є 12.01.2009р. Згідно стю.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За приписами ст..258 цього Кодексу позовна давність в один рік застосовується , зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до вимог ст..266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). При цьому, ч..ч.3,4 ст.267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням зазначеного, відповідач просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, на підставі чинного законодавства України , суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а в силу вимог ч. 1 ст. 629 цього ж Кодексу договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 січня 2006 р. між ЗАТ "КБ"ПРИВАТБАНК" , правонаступником якого є ПАТ "КБ"ПРИВАТБАНК" (Банк) та ФОП ОСОБА_1 (Позичальник) був укладений Кредитний договір №2. Додатковою угодою №1 до Кредитного договору №2 від 12.01.2006р. сторони виклали умови Договору у новій редакції, згідно якої Банк, за наявності вільних грошових коштів, зобовязується надати Позичальнику кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії з загальним лімітом 60 000 грн. , в обмін на зобовязання Позичальника щодо повернення кредиту , сплати процентів, винагороди в обумовлені договором строки. Відповідно до п.1.3 Договору строки повернення кредиту згідно Графіку зменшення поточного ліміту (додаток №1 до Договору), яким сторони домовилися, що датою погашення кредиту є 12.01.2009р.

Відповідно до п.4.1 Договору за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно п.1.3,2.2.3,2.4.1 цього Договору, Позичальник сплачує проценти у розмірі 23% річних. У випадку порушення Позичальником будь-якого із зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.1.3,2.2.3,2.3.2 Договору, Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 46% річних від суми залишку непогашеної заборгованості ( п.4.2 Договору). При цьому, сплата процентів за користування кредитом здійснюється в дату сплати процентів, якою є 12 число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання Договору. У випадку несплати процентів у строк, вони вважаються простроченими.

Згідно з нормою ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 Цивільного кодексу України ). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України ).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст. 530, 631 Цивільного кодексу України ).

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події .

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 Цивільного кодексу України . Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України ).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також в ч. 1 ст. 611, ч. ч. 2 - 4 ст. 612 Цивільного кодексу України , ч. ч. 1, 2 ст. 220 Господарського кодексу України, які передбачають відповідальність боржника.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України ).

У той самий час, згідно із ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Аналіз правових норм, зокрема, ст. ст. 536, 549 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена.

Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним.

Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань , так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 12.01. 2009 року. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 Цивільного кодексу України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як встановлено судом, ФОП ОСОБА_1 перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 12.09.2008р. , а з 12 червня 2008 року - зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором банк звернувся 13 жовтня 2015 року .

Разом з тим, відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України ). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 Цивільного кодексу України ).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України ). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України ).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України ). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 - 255 Цивільного кодексу України . При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 Цивільного кодексу України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За матеріалами справи , виходячи з умов Кредитного договору №2 від 12.01.2006р. Позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами Договору погашення кредиту повинно здійснюватись Позичальником частинами кожного 12 числа місяця, та процентів - кожного місяця 12 числа , початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Отже, аналізуючи умови Договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про стягнення процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 Цивільного кодексу України .

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України та умов Договору (п. 5.1) розмір пені за прострочення виконання грошового зобов'язання визначений у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період , за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 Цивільного кодексу України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин , включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного суду України від 06.11.2013р. у справі №6-116цс13.

За таких обставин, з урахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності, наявні всі правові підстави для застосування строків позовної давності та відмови у позові.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21 грудня 2015р.

Суддя Н.В. Рога