Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "21" грудня 2015 р. Справа № 906/1560/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Антонюк Н.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. б/н від 02.11.2015

від відповідача: ОСОБА_2 - дов. б/н від 06.11.2015

від третьої особи: не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Приватного підприємства "Альянс-Інвест"

про усунення перешкод у користуванні орендованим майном, шляхом визнання права користування нежитловими приміщеннями згідно договору оренди №60901 від 01.09.2006

Позивач звернувся з позовом до суду про усунення перешкод зі сторони відповідача - Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" у користуванні орендованим майном шляхом визнання за позивачем - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 права користування нежитловими приміщеннями.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на дію умов договору оренди нежитлових приміщень №60901 від 01.09.2006, укладеного між Приватним підприємством "Альянс-Інвест" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3.

Ухвалою господарського суду від 03.12.2015 в порядку ст.27 ГПК України залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Приватне підприємство "Альянс-Інвест".

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, письмових поясненнях, доводах, запереченнях та міркуваннях, поданих до суду 02.12.2015. Пояснив, що договір оренди нежитлових приміщень №60901 від 01.09.2006, укладений між Приватним підприємством "Альянс-Інвест" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, діє до 19.08.2016 внаслідок його щорічної пролонгації. Зазначив, що укладення між позивачем та відповідачем договору оренди нежитлового приміщення №0105-3 від 01.05.2014 вважає помилковим. Також, додав, що акт про повернення позивачем орендованого майна Приватному підприємству "Альянс-Інвест" не складався.

Представник відповідача в засіданні суду проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву за вих.№33-31/47659 від 02.11.2015 та письмових поясненнях від 18.11.2015. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно і належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 250, т.2).

Відповідно до п. п. 3.9.1 та 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.11р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, третя особа у справі була належним чином повідомлена судом про час та місце судового розгляду справи, а тому нез'явлення її представника не перешкоджає вирішенню спору.

У зв'язку з цим, відповідно до ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (позивач) звернувся з позовом до суду про усунення перешкод зі сторони Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (відповідач) у користуванні орендованим майном шляхом визнання за позивачем права користування нежитловими приміщеннями відповідно до умов договору оренди нежитлових приміщень №60901 від 01.09.2006 укладеного між Приватним підприємством "Альянс-Інвест" (третя особа) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Дійсно, 01.09.2006 між Приватним підприємством "Альянс-Інвест" (орендодавець, третя особа) і Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендар, позивач) укладено договір оренди нежитлових приміщень №60901 (далі - Договір №60901) (а.с. 11, т.1), згідно умов якого орендодавець передає належне йому на праві власності, а орендар приймає за плату в оперативну оренду нежитлові приміщення - магазин площею 482,25кв.м., що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 102, на строк 364 календарних дні.

У матеріалах справи також знаходиться акт прийому-передачі приміщення за договором оренди нежитлових приміщень №60901 від 01.09.2006, за яким третя особа передала позивачу спірне майно (а.с. 12, т.1).

Відповідно до п.6.1. Договору №60901 даний договір вступає в силу з дня його підписання і діє до 31.08.2007, але в будь-якому випадку, до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Судом не приймаються доводи позивача, як обґрунтування позовних вимог, щодо пролонгації дії Договору №60901 до 19.08.2016, з огляду на наступне.

Варто зазначити, що зазначений договір за своєю правовою природою є договором найму (оренди).

Відповідно до ст.283 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі ст.759 Цивільного кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч.6 ст.283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч.1 ст.763 ЦК України).

Як суд зазначав вище, п.6.1. Договору №60901 передбачено, що даний договір вступає в силу з дня його підписання і діє до 31.08.2007, але в будь-якому випадку, до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Частиною 4 статті 284 ГК України, статтею 764 ЦК України, передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Так, у матеріалах справи відсутні докази заперечень третьої особи проти продовження дії договору оренди нежитлових приміщень №60901 від 01.09.2006. Тому, він був пролонгований на той самий строк і на тих же умовах, що передбачені самим договором.

Разом з тим, 24.02.2014 між Приватним підприємством "Альянс-Інвест" (продавець, третя особа) та Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу (а.с. 233-236, т.2), згідно умов якого продавець передав, а покупець прийняв у власність нерухоме майно (нежитлові приміщення) загальною площею 482,25кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 102.

Тобто, новим власником спірного майна став відповідач, що не заперечує в сам позивач у позовній заяві.

Відповідно до ч.1 ст.770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Тобто, в результаті переходу права власності на найману річ має місце заміна наймодавця в договорі найму.

У свою чергу, відповідач (як новий власник) і позивач виявили правову волю до оформлення орендних правовідносин щодо спірного майна, уклавши між собою договір оренди нежитлового приміщення №0105-3 від 01.05.2014 (далі - Договір №0105-3) (а.с. 36-43, т.1), згідно умов якого Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" (орендодавець, відповідач) зобов'язалося передати, а Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (орендар, позивач) прийняти в тимчасове користування нежитлові приміщення загальною площею 482,25кв.м. (далі - приміщення), яке знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 102.

Згідно п.1.5. Договору №0105-3 строк оренди приміщення встановлюється з 01.05.2014 по 31.07.2014.

Пунктом 2.1.1. Договору №0105-3 передбачено, що орендодавець зобов'язаний надати 01.05.2014 приміщення орендарю по акту прийому-передачі, що є невід'ємною частиною цього договору.

Так, у матеріалах справи знаходиться акт прийому-передачі нежитлового приміщення від 01.05.2014, за яким відповідач передав позивачу спірне майно в тимчасове користування (а.с. 239, т.2).

Таким чином, з дня підписання повноважними представниками та скріплення печатками сторін акту прийому-передачі спірного майна за Договором №0105-3 договір оренди нежитлових приміщень №60901 від 01.09.2006 вважається припиненим, так як позивачу було передано в тимчасове користування те саме нежитлове приміщення, що було предметом Договору №60901.

Факт укладення договору оренди приміщення №0105-3 від 01.05.2014 підтверджується також рішенням господарського суду Житомирської області від 14.05.2015 (а.с.55-58 т.1), залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 01.07.2015 (а.с. 66-71 т.1) у справі №906/384/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" до Фізичної соби - підприємця ОСОБА_3 про примусове виселення з орендованого приміщення та зобов'язання вчинити певні дії.

Іншими словами, сторони надали нового документального оформлення правовідносинам з оренди спірного майна.

Варто зазначити, що судом не приймаються доводи позивача, в якості обґрунтування позовних вимог, щодо відсутності акту повернення позивачем орендованого приміщення попередньому орендодавцю - Приватному підприємству "Альянс-Інвест", з огляду на наступне.

Так, самим договором оренди нежитлових приміщень №60901 від 01.09.2006 (п.2.2. договору), яким позивач обґрунтовує позовні вимоги, визначено, що повернення орендованого приміщення здійснюється о р е н д о д а в ц ю за актом повернення даного приміщення.

При цьому, за змістом ст.761 ЦК України н а й м о д а в ц я м и м о ж у т ь б у т и в л а с н и к и майна, особи, які мають майнові права, а також особи, уповноважені на укладення договору майнового найму.

Разом з тим, як судом зазначалося вище, внаслідок укладення між Приватним підприємством "Альянс-Інвест" та Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" договору купівлі-продажу від 24.02.2015, новим власником спірного майна став відповідач.

Таким чином, повернення орендованого приміщення третій особі, яка вже не має статусу його власника, суперечить змісту правових норм, які регулюють спірні правовідносини.

Крім того, судом не приймаються доводи позивача, в обґрунтування позовних вимог, стосовно факту укладення договору оренди нежитлового приміщення №0105-3 від 01.05.2014 під впливом помилки, враховуючи наступне.

Відповідно до п.3.9 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" (зі змінами і доповненнями) під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною правочину предмета чи інших істотних умов останнього, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що правочин не було б вчинено. Помилка повинна мати істотне значення, зачіпати природу правочину або такі якості його предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням. При цьому істотною вважається така помилка, наслідки якої неможливо усунути або їх усунення вимагає значних витрат від особи, що помилилася, - з урахуванням її майнового становища, характеру діяльності тощо. Обставини, з приводу яких помилилася особа, мають бути наявними на час вчинення правочину.

Не має правового значення помилка у мотивах правочину (тобто в обставинах, у зв'язку з якими особа вчиняє правочин) або незнання стороною правочину норм законодавства.

Також, слід зазначити, що згідно ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Проте, позивач не звертався до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення №0105-3 від 01.05.2014 з підстав укладення його під впливом помилки, і такі докази в матеріалах справи відсутні. Тому, даний договір був чинним у межах строку його дії.

Окрім того, варто зауважити, що відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 2 ст. 20 ГК України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі змістом ч.2 ст.19 ЦК України способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідками, що спричинені цим порушенням.

При цьому, необхідно відзначити, що за загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування к о н к р е т н о г о з а с о б у з а х и с т у, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов'язальних правовідносин. Тобто, потерпіла особа не звертається з усіма передбаченими вимогами до суду, а обирає саме т о й з а с і б з а х и с т у, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу.

Разом з тим, позивач при зверненні до суду предметом позову визначив - усунення перешкод у користуванні орендованим майном, шляхом визнання права користування нежитловими приміщеннями згідно договору оренди №60901 від 01.09.2006.

Також, відповідно до ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Позови пов'язані з визнанням права на чуже майно чи усуненням перешкод у користуванні майном характеризуються тим, що підтвердженням наявності такого права можуть бути насамперед правовстановлюючі документи (свідоцтва, державні акти, договори тощо).

Як судом зазначалося вище, договір оренди нежитлових приміщень №60901 від 01.09.2006, на який позивач посилається як на підставу позовних вимог, вважається припиненим з дня підписання повноважними представниками та скріплення печатками сторін акту прийому-передачі спірного майна за договором оренди нежитлового приміщення №0105-3 від 01.05.2014.

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст.33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Отже, враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, тому задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 28.12.15

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу

2 - відповідачу (рек. з пов.)

3 - третій особі (рек. з повід.)