ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2015 року Справа № 904/4848/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання: Фьокліна Д.І.

за участю прокурора військової прокуратури Дніпропетровської області: ОСОБА_1 посвідчення № 035515 від 07.09.15 року.

представники сторін:

від позивача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області: ОСОБА_2 представник, довіреність №29 від 21.09.2015 р.;

від позивача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області - ОСОБА_3, представник, довіреність №31 від 07.10.2015 р.;

від позивача - Державного підприємства "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова" - ОСОБА_4. представник, довіреність №157/1235 від 30.12.2014 р.;

від відповідача - ОСОБА_5, представник, довіреність №525від 22.07.2015 р.;

від відповідача - ОСОБА_6, представник, довіреність №07/01 від 23.03.2015 р.;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_7

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2015 року у справі № 904/4848/15

за позовом Військового прокурора Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області; Державного підприємства "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова", м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, м. Дніпродзержинськ

про розірвання договору оренди, зобов'язання повернути орендоване майно, стягнення збитків,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2015 року у справі № 904/4848/15 (суддя Мартинюк С.В.) позов задоволено частково.

Розірвано договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №12/02-5555-ОД від 18.07.2014 року, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7.

Зобов'язано фізичну особу - підприємця ОСОБА_7 повернути орендоване за договором №12/02-5555-ОД від 18.07.2015 року державне майно - нежитлові вбудовані приміщення, реєстровий номер РМЙЙМК 1418 загальною площею -821,4 м.кв. розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. О.М.Макарова, 4, за актом приймання - передачі балансоутримувачу, а саме: Державному підприємству "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова" в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 в дохід Державного бюджету України в особі управління Державної казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області 2 436,00 грн. судового збору.

Стягнуто з Державного підприємства "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова" в дохід Державного бюджету України 1 827,00грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що за змістом укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Дніпропетровській області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна №12/02-5555-ОД, що належить до державної власності, від 18.07.2014 року сторони визначили постійний контроль балансоутримувача - Державного підприємства "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова" за фактичним використанням орендованого майна.

Відповідно до укладених сторонами додаткових угод від 30.10.2014 року та від 05.01.2015 року до договору оренди сторони визначили підстави для дострокового припинення договору оренди на вимогу орендодавця.

Суд зазначив, що такі підстави, а саме: порушення відповідачем умов договору щодо недопуску представників балансоутримувача для перевірки стану орендованого майна, порушення зобов'язання застрахувати орендоване майно (п.5.9 договору) є доведеними.

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення збитків, суд першої інстанції послався на недоведеність прокурором вини відповідача та розміру збитків.

Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить:

- частково скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позову про розірвання договору оренди № 12/02-5555-ОД від 18.07.2014 року та зобов'язання ФОП ОСОБА_7 повернути орендоване майно;

- змінити рішення та стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області в дохід Державного бюджету України в особі управління Державної казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області 2 436,00 грн. судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, зокрема неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що судом не було досліджено обставини укладання договору оренди, не з'ясовано обставини щодо недопуску представників балансоутримувача в орендоване приміщення.

Також скаржник посилається на недоведеність обставин щодо порушення орендарем п.5.9 договору оренди щодо страхування орендованого майна та спростовує цей висновок суду наявністю договору страхування №21.0014310.03 від 06.01.2015 року.

На підтвердження доводів апеляційної скарги апелянт просив суд долучити додаткові докази, які були відсутні у нього на час розгляду справи судом першої інстанції: адвокатський запит від 20.08.2015 року, лист страхової компанії від 21.08.2015 року №1767, додаткову угоду до договору страхування №1 від 07.04.2015 року.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області у відзиві на апеляційну скаргу спростовує доводи апелянта. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

До відзиву позивач надав докази, що стосуються проведення конкурсу, на підставі якого між позивачем та відповідачем було укладено спірний договір. Обгрунтування надання таких доказів позивачем не надано (а.с. 66-73).

ДП "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова" надав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення рішення суду першої інстанції залишити без змін.(а.с. 132-140).

Під час розгляду апеляційної скарги апелянтом були надані додаткові докази, якими він обгрунтовував неможливість використання орендованого приміщення за призначенням (а.с.154-164) та доказ сплати страхового внеску за договором страхування (а.с.165).

Військовий прокурор Дніпропетровського гарнізону Південного регіону відзив на апеляційну скаргу не надав.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

У відповідності до ст.18 Господарського процесуального кодексу України прокурор є самостійним учасником судового процесу.

Відповідно до ст.36-1 Закону України "Про прокуратуру " представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

За змістом ч. 5 ст.36-1 Закону України "Про прокуратуру" прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах, форму його здійснення і може здійснювати таке представництво у будь-якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України

прокурор самостійно визначає в чому саме полягає порушення інтересів держави в результаті прийняття оскаржуваного рішення.

Із врахування того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах і може здійснювати представництво в будь-якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законом, що передбачено ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру".

Під поняттям "орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" потрібно розуміти "орган державної влади, якому законом надані повноваження органа виконавчої влади".

Предмет позову стосується орендних відносин нерухомого майна, що перебуває у державній власності.

Указом Президента України "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" від 09 грудня 2010 року №1085/2010 Фонд державного майна України визначено центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління обєктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо обєктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Згідно з ч. 1 ст.6 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності.

Нормами п.1 ст.287 Господарського кодексу України та ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендодавцями державного майна є Фонд державного майна України та його регіональні відділення.

Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.02.2010 року та свідоцтва про право власності нежитлова будівля, лазня літ.А-2,3, А-1, а-1 розміщена за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Макарова, 4 належить на праві власності Державі в особі Національного космічного агентства України (том 1 а.с.67-68).

Балансоутримувачем зазначеного майна є Державне підприємство "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова".

Зазначене підприємство постановою Кабінету Міністрів України №1734 від 23.12.2004 року віднесено до підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Дотримання вимог діючого законодавства щодо діяльності вказаного підприємства є прерогативою військового прокурора Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України.

Враховуючи надані ст. 5 Закону України "Про прокуратуру" повноваження, військовий прокурор Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України належним чином обґрунтував своє звернення до суду з позовом в інтересах позивачів -1, 2.

З матеріалів справи вбачається, що 18.07.2014 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області (орендодавцем) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 (орендарем) укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна №12/02-5555-ОД, що належить до державної власності (том 1 а.с.15-21).

Відповідно до розділу 1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові вбудовані приміщення, реєстраційний номер РМЙЙМК 1418 (далі - майно) загальною площею - 821, 4 кв.м, розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Макарова, 4, що перебуває на балансі Державного підприємства Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 13 лютого 2014 року і становить за незалежною оцінкою 5 119 181 грн.

Майно передається в оренду з метою розміщення лазні загального користування на площі 461, 5 кв.м, сауни на площі 165 кв.м, масажного кабінету на площі 24, 7 кв.м, перукарні на площі 16, 7 кв.м, та іншого використання, пов'язаного і забезпеченням функціонування означених об'єктів господарської діяльності на площі 153, 5 кв.м.

Використання орендованого державного майна не за призначенням забороняється.

Стан майна на момент укладення договору визначається за узгодженим висновком балансоутримувача і орендаря, який додається до договору.

Згідно з п.п. 2.1, 2.2 договору орендар вступає у строкове платне користування державним майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки - не раніше дати державної реєстрації договору) та акта приймання-передачі майна.

Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно.

Власником орендованого майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Відповідно до п. 10.1 договору його укладено строком на 1 рік, що діє з 09 грудня 2014 року по 08 грудня 2015 року.

09.12.2014 року сторонами підписано акт приймання-передачі орендованого майна (том 1 а.с.27).

Умовами розділу 8 договору оренди визначено право орендодавця з можливим залученням балансоутримувача контролювати виконання умов договору зі складанням акта обстеження, виступати з ініціативою про внесення змін до договору або його розірвання у випадках погіршення стану орендованого майна, неналежного та не за призначенням його використання, невиконання орендарем умов договору.

30.10.2014 року сторонами була укладена додаткова угода про внесення змін до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 12/02-5555-ОД від 18.07.2014 (том 1 а.с. 22 -23).

Вказаною додатковою угодою п.6.2 розділу 6 "Права Орендаря " викладено в наступній редакції: "6.2: За згодою орендодавця та письмового дозволу балансоутримувача проводити капітальний ремонт, перебудову, перепланування приміщень, заміну, реконструкцію, розширення, технічне переозброєння орендованого майна, що зумовлює підвищення його вартості, а також зміну функціонального призначення орендованого майна".

Також зазначеною додатковою угодою сторони доповнили розділ 10 договору оренди пунктом 10.14: "10.14. Договір оренди може бути достроково припиненим на вимогу орендодавця у разі, якщо орендар:

-користується майном не відповідно до умов договору;

-погіршує стан орендованого майна;

-систематично порушує терміни здійснення будь-яких платежів за договором;

-не робить ремонт орендованого майна;

-перешкоджає співробітникам орендодавця, балансоутримувача, органу управління державним майном здійснювати перевірку стану орендованого майна;

-не переглядає розмір орендної плати, у разі внесення відповідних змін до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року №786;

-не надав орендодавцю та балансоутримувачу копію дозволу оргенів пожежного нагляду на початок роботи на орендованих приміщеннях;

-не виконав зобовязання щодо та страхування державного майна та отримання дозволу органів техногенної безпеки на початок роботи в орендованих приміщеннях;

- без дозволу балансоутримувача почав проводити капітальний ремонт, перебудову, перепланування приміщень, заміну, реконструкцію, розширення, технічне переозброєння орендованого майна, а також заміну функціонального призначення орендованого майна ".

05.01.2015 року між сторонами було укладено додаткову угоду, відповідно до умов якої доповнено розділ 10 договору пунктом 10.4, відповідно до якого орендодавець має право ставити питання про дострокове припинення договору оренди у разі, якщо орендар: користується майном не відповідно до умов договору, навмисно або з необережності погіршує стан орендованого майна; не робить ремонт орендованого майна згідно з умовами договору, навмисно перешкоджає співробітникам орендодавця та балансоутримувача здійснювати огляд та контроль орендованого майна на предмет його використання відповідно до умов договору оренди, не виконує зобов'язання щодо страхування державного майна (том 1 а.с.116-117).

Доводи позивачів щодо недійсності додаткової угоди від 05.01.2015 року є безпідставними, належна оцінка вказаному доказу надана судом першої інстанції і колегія суддів її поділяє.

У відповідності до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні вимоги передбачені ч.1 ст.193 Господарського кодексу України.

Звернувшись до господарського суду, військовий прокурор Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі позивача -1 Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та позивача -2 Державного підприємства "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова" просив суд розірвати договір оренди, зобов'язати відповідача повернути орендоване майно та стягнути збитки в розмірі 62 280,94 грн. вартості ремонту системи опалення та ремонту зовнішніх переж електропостачання орендованого майна.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначав на порушення відповідачем п.6.2. договору оренди від 18.07.2014 року та п.1 Додаткової угоди від 30.10.2014 року, а саме: проведення без згоди орендодавця та балансоутримувача перепланування та технічного переоснащення орендованого нерухомого майна; перешкоджання працівникам балансоутримувача у здійсненні контролю за станом орендованого майна, невиконання зобовязань щодо своєчасного страхування орендованого майна та інших обставин, що є підставою для дострокового розірвання договору (том 1 а.с. 3-10).

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Статтею 653 Цивільного кодексу України передбачені правові наслідки зміни або розірвання договору:

- у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються;

- якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку,

зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Умови договору та додаткових угод до нього погоджені сторонами, що підтверджує волевиявлення відповідача щодо його прав та обовязків за договором, а також прав та обовязків орендодавця та балансоутримувача.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 Господарського процесуального кодексу України). Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведеності їх переконливості.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. (ст.34 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Колегія суддів поділяє висновок оскаржуваного судового рішення щодо доведеності належними та допустимими доказами факту порушення відповідачем умов договору, які є підставою для задоволення вимог про його розірвання та повернення відповідачем обєкту оренди.

Так, відповідно до п.5.6 договору оренди орендар зобовязаний забезпечити постійний доступ працівників орендодавця та балансоутримувача до орендованих приміщень для необхідного огляду та контролю за його використанням та виконанням умов договору.

Судом встановлено, що даний пункт договору відповідачем було порушено, що підтверджується актом від 25.12.2014 року (том 1 а.с.35).

Відповідно до листа, отриманого представником відповідача ОСОБА_5, останнього 24.12.2014 року було повідомлено про необхідність забезпечити доступ представників балансоутримувача до орендованого приміщення ( том 1 а.с.32).

Вказана особа є також представником інтересів відповідача і при розгляді апеляційної скарги.

Слід зауважити, що умови договору та Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не встановлюють необхідність наявності системного порушення даної умови договору оренди, повідомлення орендаря щодо перевірки стану орендованого майна, погодження з ним можливості доступу до майна. Тому вказаний акт правомірно зазначено судом першої інстанції в якості доказу неналежного виконання відповідачем умов договору.

Є доведеним, що після підписання додаткової угоди від 30.10.2014 року (тобто, на час фактичного передання відповідачу орендованого майна згідно акту від 09.12.2014 року) відповідно до п.6.2 проведення робіт по капітальному ремонту, перебудові, переплануванню приміщень тощо відповідач зобовязаний був здійснювати за згодою орендодавця та письмового дозволу балансоутримувача.

Матеріалами справи підтверджується (акт від 23.12.2014 року на а.с.30 том 1), що такі роботи відповідачем проводились, а згода належних осіб відсутня.

Факт порушення умов договору відповідачем підтверджено також звітом від 30.03.2015 року, проведеним на підставі Наказу Регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській області від 03.03.2015 року №16/08-Н (том 1 а.с.59 63).

Посилання представника відповідача, викладені в письмовому вигляді суду першої інстанції на те, що переданий обєкт оренди за своїм станом не відповідав його фактичному призначенню, проведення ремонтних робіт орендарем було необхідністю, а згідно п.5.5 договору оренди орендар мав забезпечити збереження орендованого майна, запобігати його псуванню, тримати майно в належному стані, невиконання ремонтних робіт могло привести до його більшого пошкодження або знищення в цілому, тощо, не приймаються колегією суддів, оскільки умови договору ( п.6.2 в редакції додаткової угоди від 30.10.2014 року) встановлена необхідність погодження таких дій.

Посилання апелянта на те, що згідно додаткової угоди від 05.01.2015 року невиконання ремонтних робіт визначено підставою для дострокового розірвання договору оренди теж не є обґрунтованими, оскільки вказаною угодою зазначено про невиконання ремонту орендованого майна згідно з умовами договору.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Виходячи з закріпленого даною нормою принципу колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно зазначив про доведеність підстав для дострокового розірвання договору оренди і ці доводи апелянтом не спростовані.

Відповідно до п.10.9 договору оренди у разі припинення або розірвання договору оренди майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу.

Враховуючи, що відповідач заперечує як щодо розірвання договору, так і щодо повернення орендованого майна, а позовні вимоги в цій частині доведені, висновок суду першої інстанції про зобовязання відповідача вчинити дії щодо повернення майна колегія вважає правомірними.

Щодо доводів апелянта про неповне з*ясування судом обставин справи, які стосуються укладення договору оренди, колегія суддів вважає, що ці обставини не підлягають дослідженню з огляду на предмет даного спору.

Колегія суддів поділяє висновок оскаржуваного рішення щодо відсутності підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення збитків, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не доведено склад цивільного правопорушення відповідача та розмір збитків

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2015 року у справі № 904/4848/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Підписано в повному обсязі 23.12.2015 року.