ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

15.12.2015 Справа № 905/3036/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів»
до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»
простягнення 109 466,81 грн

за участю представників:

від позивачаОСОБА_1 представник за довіреністю
від відповідачане з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів» до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення основного боргу у розмірі 68310,26 грн, пені у розмірі 4918,33 грн, 3% річних у розмірі 2697,95 грн та інфляційних втрат у розмірі 33540,27 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконання відповідачем умов договору поставки №286 від 24.01.2013 в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 12.11.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 905/3036/15 та призначено розгляд справи на 25.11.2015.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 25.11.2015, у звязку з неявкою представників відповідача в судове засідання та неподанням витребуваних судом документів, відкладено розгляд справи на 15.12.2015.

04.12.2015 до господарського суду Донецької області від відповідача надійшло клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

В судове засідання, призначене на 15.12.2015, представники відповідача не зявились.

Суд, розглянувши клопотання відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

При цьому, договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 9.1 Договору № 286 від 24.01.2013 (далі - Договір), на підставі якого заявлені позовні вимоги, спори та розбіжності, які виникли у зв'язку з даним договором або стосуються його укладання, зміни, виконання, порушення, розірвання, недійсності, будуть за можливістю вирішуватися шляхом перемов.

У п. 9.2 Договору сторонами було узгоджено, що, якщо спір та розбіжності, вказані в п. 9.1 даного Договору, не будуть урегульовані шляхом переговорів, їх розгляд здійснюється у відповідності з матеріальним правом України наступним чином:

- спори, майнові вимоги по яким перевищують еквівалент 10000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимог) по основній сумі зобов'язань, вирішуються у господарських судах України (у відповідності з діючим законодавством України);

- спори, майнові вимоги по яким не перевищують еквівалент 10000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимог) по основній сумі зобов'язань, вирішуються в постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група» (у відповідності з регламентом вказаного суду), рішення якого є остаточним та обов'язковим для сторін та підлягає виконанню сторонами в строки, вказані в рішенні суду.

Згідно з п. 5.2 Договору оплата за поставлений товар буде здійснюватись протягом строку зазначеного в специфікації, який обраховується з моменту поставки товару і надання документів, вказаних в п. 6.4 Договору.

Виходячи зі змісту специфікації № 2 до Договору строк оплати поставленого товару - 100% оплата протягом 45 календарних днів від дати поставки товару.

На виконання умов Договору та специфікації №2 позивачем здійснено поставку товару відповідачу, зокрема:

за видатковою накладною № РН-0000471 від 19.05.2014 позивач поставив товар на загальну суму 57784,32 грн;

за видатковою накладною № РН-0001145 від 17.06.2014 позивач поставив товар на загальну суму 17557,78 грн.

За накладною на повернення № ВН-0000001 від 25.05.2015 відповідачем було повернуто позивачу товар на загальну суму 7031,84 грн.

Таким чином, з урахуванням вимог п. 5.2 Договору, специфікації № 2 до Договору, відповідач мав сплатити вартість отриманого від позивача товару в строк до 03.07.2014, та 01.08.2014 внаслідок чого з 04.07.2014 та 04.08.2015 у позивача виникло право вимагати сплати від відповідача заборгованості в сумі 68310,26 грн.

Як встановлено судом, згідно відомостей Національного банку України, станом на 03.07.2014 обмінний курс НБУ становив 11,841109 грн за 1 долар США. Як наслідок, майнові вимоги позивача на дату їх виникнення дорівнювали 4879,98 доларів США.

Станом на 01.08.2014 обмінний курс НБУ становив 11,963280 грн за 1 долар США. Як наслідок, майнові вимоги позивача на дату їх виникнення дорівнювали 879,85 доларів США.

Загальна сума вимог, яка заявлена позивачем до стягнення, становить 68310,26 грн, що еквівалентно 5759,83 доларів США.

З урахуванням викладеного, виходячи з умов укладеного між сторонами Договору №286 від 24.01.2013, при розгляді даного спору мають застосовуватися положення п. 9.2 Договору в частині вирішення спору, майнові вимоги по якому не перевищують еквівалент 10000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимог) по основній сумі зобов'язань, в постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група» (у відповідності з регламентом вказаного суду).

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 12 Закону України «Про третейські суди» встановлено вимоги до виду і форми третейської угоди. Третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається в письмовій формі.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Отримання додаткової письмової згоди сторін за наявності третейської угоди в договорі (контракті) Закон України «Про третейські суди» не передбачає.

Як встановлено судом вище, Договір № 286 від 24.01.2013 містить у собі застереження щодо розгляду спорів, які виникають з правовідносин, встановлених цим договором, третейським судом.

Стаття 5 Закону України «Про третейські суди» встановлює, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов'язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; 8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; 9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин; 10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; 11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; 13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; 14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

За висновками суду, спір у даній справі про стягнення заборгованості з відповідача за Договором № 286 від 24.01.2013, не відноситься до категорії спорів, які не можуть бути розглянуті третейським судом.

Відповідно до п. 4.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», якщо письмову угоду сторін про передачу спору на вирішення третейського суду укладено до порушення провадження у справі, то у випадку якщо відповідач з посиланням на згадану угоду, яка є чинною та не визнавалася недійсною, наполягає на вирішенні спору саме третейським судом, господарський суд має припинити провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

За приписом п. 5 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

За таких обставин, враховуючи чинність третейської угоди сторін, приймаючи до уваги наполягання відповідача щодо розгляду спору між сторонами саме третейським судом, провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Задовольнити клопотання відповідача про припинення провадження у справі №905/3036/15.

2. Припинити провадження у справі № 905/3036/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська фабрика нетканих матеріалів» до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення основного боргу у розмірі 68310,26 грн, пені у розмірі 4918,33 грн, 3% річних у розмірі 2697,95 грн та інфляційних втрат у розмірі 33540,27 грн.

Суддя М.В. Сажнева