РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2015Справа №910/28900/15
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України
до про Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно монтажний комплекс «Енергомонтажвентиляція» стягнення заборгованості у розмірі 389 953 грн. 58 коп.
Представники:

від Позивача: ОСОБА_1 (представник за Довіреністю);

від Відповідача: ОСОБА_2 (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно монтажний комплекс «Енергомонтажвентиляція» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 389 953 грн. 58 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 25.04.2014 року між Державним підприємством обслуговування повітряного руху України (Абонент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно монтажний комплекс «Енергомонтажвентиляція» (Субабонент) було укладено Договір про відшкодування вартості використаної електричної енергії №25, відповідно до умов якого Абонент зобовязався надавати Субабоненту доступ до користування електричною енергією, а Субабонент зобовязався своєчасно здійснювати відшкодування витрат на споживання даної послуги на умовах цього Договору. Як зазначає Позивач, на виконання умов Договору ним були направлені на адресу Відповідача рахунки на оплату вартості використаної електричної енергії на загальну суму 326 425 грн. 07 коп., проте Відповідачем було сплачено лише 85 107 грн. 24 коп. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Позивачем з відшкодування вартості використаної електричної енергії становить 241 317 грн. 83 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно монтажний комплекс «Енергомонтажвентиляція» пеню у розмірі 2 984 грн. 65 коп., 3% річних у розмірі 6 989 грн. 87 коп. та інфляційні у розмірі 138 661 грн. 23 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.11.2015 р. порушено провадження у справі № 910/28900/15, судове засідання призначено на 26.11.2015 р.

24.11.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи

26.11.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

26.11.2015 року в судове засідання представники сторін не зявились, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 13.11.2015 року не виконали.

Суд на місці ухвалив задовольнити клопотання сторін про відкладення розгляду справи.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку зобовязати:

1) Позивача здійснити обґрунтований розрахунок пені, 3% річних та інфляційних із зазначення початку періоду прострочки Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно монтажний комплекс Енергомонтажвентиляція та закінчення такого нарахування за кожний період з урахуванням здійснення часткової оплати;

2) Відповідача надати докази на підтвердження погашення заборгованості в розмірі 241 317,83 грн. за Договором №25 від 25.04.2014 року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.11.2015 року відкладено розгляд справи на 09.12.2015 року, у звязку з неявкою представників сторін в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

04.12.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло письмове підтвердження того, що у провадженні господарських судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та не має рішення цих органів з такого спору.

09.12.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

09.12.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшов розрахунок 3% річних та інфляційних.

09.12.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заборгованість Відповідача становить 191 317 грн. 83 коп.

09.12.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

В судовому засіданні 09.12.2015 року на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 24.12.2015 року.

17.12.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли заперечення на відзив, в яких зазначив, що заборгованість Відповідача становить 191 317 грн. 83 коп.

В судовому засіданні 24 грудня 2015 року представник Позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 24 грудня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

25.04.2014 року між Державним підприємством обслуговування повітряного руху України (Абонент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно монтажний комплекс «Енергомонтажвентиляція» (Субабонент) було укладено Договір про відшкодування вартості використаної електричної енергії №25, відповідно до умов якого Абонент зобовязався надавати Субабоненту доступ до користування електричною енергією, а Субабонент зобовязався своєчасно здійснювати відшкодування витрат на споживання даної послуги на умовах цього Договору.

Відповідно до п.1.2 Договору предметом відшкодування є електрична енергія, що споживається обладнанням Субабонента, яке розташоване на будівельному майданчику Центра керування повітряним рухом Абонента та витрати зі спільного утримання технологічних електричних мереж постачальника електроенергії .

Згідно з п.4.1 Договору розмір щомісячного відшкодування за надані послуги визначається, виходячи з кількості спожитої електричної енергії роздрібного тарифу на електричну енергію, затвердженого постановою НКРЕ, за яким Абонент сплачує отриману електроенергію у відповідному місяці від постачальної організації, а також вартості витрат зі спільного утримання технологічних електричних мереж постачальника електроенергії. Орієнтовна річна вартість відшкодування понесених Абонентом витрат на оплату електричної енергії, спожитої Субабонентом, становить 870 000 грн. 00 коп. разом з ПДВ, виходячи із розрахункового обсягу споживання електроенергії в розмірі 613 160 кВт/год та тарифів організації постачальника на дату укладання Договору.

У п.4.2 Договору визначено, що відшкодування вартості послуг здійснюється Субабонентом шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Абонента не пізніше 10 банківських днів після отримання акту про використану електричну енергію, рахунку і податкової накладної.

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що при несвоєчасній оплаті рахунків Субабонент сплачує Абоненту пеню в розмірі облікової ставки Нацбанку, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожен день прострочення.

Договір набирає чинності з моменту його укладання і діє до 31.12.2014 року, а в частині розрахунків до повного їх виконання. Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України Сторони встановили, що умови Договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме з 01.01.2014 р. У разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на такий же термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. (п.6.1, 6.4 Договору)

Додатком №2 до Договору про відшкодування вартості використаної електричної енергії №25 від 25.04.2014 року Сторони визначили перелік обєктів і точок комерційного обліку Субабонента.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про відшкодування вартості використаної електричної енергії №25 від 25.04.2014 року Позивачем були надіслані на адресу Відповідача рахунки, довідки про покази електролічильників та споживання електричної енергії, Акти про обсяги спожитої електричної енергії, податкові накладні, Акти про споживання електричної енергії за період січень 2014 року червень 2015 року на загальну суму 326 425 грн. 07 коп., що підтверджується рекомендованими листами про вручення поштового відправлення, проте Відповідачем було лише частково відшкодовано вартість використаної електричної енергії на суму 85 107 грн. 24 коп., що підтверджується випискою по рахунку Позивача.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що заборгованість Відповідача перед Позивачем з відшкодування вартості використаної електричної енергії становить 241 317 грн. 83 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно монтажний комплекс «Енергомонтажвентиляція» пеню у розмірі 2 984 грн. 65 коп., 3% річних у розмірі 6 989 грн. 87 коп. та інфляційні у розмірі 138 661 грн. 23 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства обслуговування повітряного руху України підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору про відшкодування вартості використаної електричної енергії №25 від 25.04.2014 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про відшкодування вартості використаної електричної енергії №25 від 25.04.2014 року Позивачем були надіслані на адресу Відповідача рахунки, довідки про покази електролічильників та споживання електричної енергії, Акти про обсяги спожитої електричної енергії, податкові накладні, Акти про споживання електричної енергії за період січень 2014 року червень 2015 року на загальну суму 326 425 грн. 07 коп., що підтверджується рекомендованими листами про вручення поштового відправлення, проте Відповідачем було лише частково відшкодовано вартість використаної електричної енергії на суму 85 107 грн. 24 коп., що підтверджується випискою по рахунку Позивача.

Крім того, Суд зазначає, що Відповідачем на виконання умов Договору про відшкодування вартості використаної електричної енергії №25 від 25.04.2014 року було сплачено Позивачу грошові кошти у розмірі 50 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №3678 від 13.10.2015 року.

Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно монтажний комплекс «Енергомонтажвентиляція» перед Державним підприємством обслуговування повітряного руху України за Договором про відшкодування вартості використаної електричної енергії №25 від 25.04.2014 року за період січень 2014 року червень 2015 року становить 191 317 грн. 83 коп., що не заперечувалось Сторонами у судовому засіданні. При цьому, Суд зазначає, що будь яких клопотань про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу відповідно до норм статті 22 Господарського процесуального кодексу України Позивачем заявлено не було.

Однак, Суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи не було додано належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем заборгованості перед Державним підприємством обслуговування повітряного руху України за Договором про відшкодування вартості використаної електричної енергії №25 від 25.04.2014 року у розмірі 191 317 грн. 83 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату з відшкодування вартості використаної електричної енергії в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі 191 317 грн. 83 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач також просив стягнути з Відповідача 3% річних за загальний період прострочки з 29.05.2014 р. по 01.08.2015 р. у розмірі 6 989 грн. 87 коп. та інфляційні у розмірі 138 661 грн. 23 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитору зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем оплати з відшкодування вартості використаної електричної енергії за загальний період прострочки з 29.05.2014 р. по 01.08.2015 р. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі та до стягнення з Відповідача підлягає 3% річних у розмірі 6 989 грн. 87 коп., як плати за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання Відповідачем його грошового зобовязання за загальний період з 29.05.2014 р. по 01.08.2015 р.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов»язання в зв»язку з девальвацією грошової одиниці України, наданий Позивачем, вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних у розмірі 138 661 грн. 23 коп. підлягають частковому задоволенню у звязку з невірним розрахунком Позивача, оскільки інфляційні за своєю правовою природою є збільшенням суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов»язання з причини девальвації грошової одиниці України, яка визначається офіційними державними органами за результатами економічних процесів в конкретний місяць, тобто є помісячним індексом. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, причому може мати місце як інфляція грошових коштів, так і дефляція, і коли строк виконання зобов»язання настає до 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за поточний місяць, а коли строк виконання зобов»язання після 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за наступний місяць, але не розраховується поденний індекс інфляції, що зроблено позивачем. Таким чином, до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягають інфляційні за загальний період прострочки з 29.05.2014 р. по 01.08.2015 р. у розмірі 121 286 грн. 70 коп.

Також Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 24.02.2015 р. по 01.08.2015 р. у розмірі 2 984 грн. 65 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що при несвоєчасній оплаті рахунків Субабонент сплачує Абоненту пеню в розмірі облікової ставки Нацбанку, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожен день прострочення.

Суд, перевіривши розрахунок пені за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобовязання з 24.02.2015 року по 01.08.2015 року у розмірі 2 984 грн. 65 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому Позивачем розмірі.

Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно монтажний комплекс «Енергомонтажвентиляція» на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України підлягає стягненню заборгованість у розмірі 191 317 грн. 83 коп., 3% річних в розмірі 6 989 грн. 87 коп., інфляційні у розмірі 121 286 грн. 70 коп. та пеня в розмірі 2 984 грн. 65 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Державного підприємства обслуговування повітряного руху України - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно монтажний комплекс «Енергомонтажвентиляція» (01030, м.Київ, ВУЛИЦЯ ІВАНА ФРАНКА, будинок 5-Б, Ідентифікаційний код юридичної особи 38619176) на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (08307, Київська обл., місто Бориспіль, АЕРОПОРТ, Ідентифікаційний код юридичної особи 19477064) заборгованість у розмірі 191 317 (сто девяносто одна тисяча триста сімнадцять) грн. 83 (вісімдесят три) коп., пеню у розмірі 2 984 (дві тисячі девятсот вісімдесят чотири) грн. 65 (шістдесят пять) коп., 3% річних у розмірі 6 989 (шість тисяч девятсот вісімдесят девять) грн. 87 (вісімдесят сім) коп., інфляційні у розмірі 121 286 (сто двадцять одна тисяча двісті вісімдесят шість) грн. 70 (сімдесят) коп. та судовий збір у розмірі 4 838 (чотири тисячі вісімсот тридцять вісім) грн. 69 (шістдесят девять) коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 28 грудня 2015 року.

Суддя О.В. Чинчин