ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р.Справа № 916/3642/13
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

суддів: Гладишевої Т.Я., Ліпчанської Н.В.

При секретарі судового засідання: Молодові В.С.

Представники сторін в судове засідання не з'явились. Про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області

на рішення господарського суду Одеської області від 30.09.2015р.

по справі № 916/3642/13

за позовом Державного підприємства ОСОБА_1 морський торговельний порт

до Державного підприємства Сервісний центр Міністерства доходів і зборів України в Одеській області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області

про зобовязання вчинити певні дії та стягнення 119 000,66 грн.

В с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року Державне підприємство „ОСОБА_1 морський торговельний порт звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Державного підприємства „Сервісний центр Міністерства доходів і зборів України в Одеській області про зобовязання здійснити вивезення вугілля марки „Д у кількості 469,374 тон за договором № 34/1-П від 06.09.2012р. з території позивача, а також про стягнення грошових коштів в загальній сумі 60 974,88 грн., яка складається із плати за зберігання вугілля з урахуванням ПДВ в сумі 49 850,08 грн. та додатково понесених надзвичайних витрат, повязаних із зберіганням, в сумі 11 124,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобовязань за договором на зберігання вантажу № 34/1-П від 06.09.2012р. щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості наданих позивачем послуг із зберіганням вантажу.

Ухвалою від 19.02.2014р. господарським судом в порядку ст. 27 ГПК України було залучено ОСОБА_1 обєднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів в Одеській області до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач неодноразово уточнював заявлені ним позовні вимоги. Так, згідно із заявою від 08.06.2015р. ДП „ОСОБА_1 морський торговельний порт збільшило позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів та просило суд першої інстанції присудити до стягнення із відповідача грошові кошти в загальній сумі 119 000,66 грн., які складаються із плати за зберігання вугілля з урахуванням ПДВ в сумі 107 875,86 грн. та додатково понесених надзвичайних витрат, повязаних із зберіганням, в сумі 11 124,80 грн.

Вказана редакція позовних вимог була прийнята судом першої інстанції до розгляду як остаточна.

Рішенням господарського суду Одеської області від 30.09.2015р. (суддя Желєзна С.П.) визнано недійсним договір на зберігання вантажу № 34/1-П від 06.09.2012р., укладений між державним підприємством „ОСОБА_1 морський торговельний порт та державним підприємством „Управління з експлуатації адміністративних будинків податкових органів Одеської області. В позові відмовлено.

Приймаючи рішення суд першої інстанції послався на рішення Одеського окружного адміністративного суду № 815/1186/14 в якому встановлений факт невідповідності договору № 34/1-П від 06.09.2012р.., на підставі якого виникли спірні правовідносини та на положеннях якого ґрунтуються заявлені позовні вимоги та дійшов висновку про необхідність визнання цього договору недійсним за власною ініціативою.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 обєднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів в Одеській області звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу третя особа посилається на те, що спірне вугілля не перебуває під митним контролем, оскільки воно було вивезено за межі митної території України, що підтверджується відповідними документами.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, не скористались наданим їм ст. 22 ГПК України правом та повноважних представників в судове засідання не направили. Про час і місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

При цьому апеляційною інстанцією враховано, що відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Апеляційною інстанцією також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обовязковою.

Судова колегія дійшла висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представників сторін.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 101 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до протоколу від 10.08.2012р., що складений оперуповноваженим податкової міліції ОСОБА_1 ОДПІ в Одеській області під час огляду території ОСОБА_1 МТП ІІ-ППК за участю представників позивача та двох понятих, було виявлено та вилучено безхазяйне майно вугілля марки „Д в орієнтовній кількості 469 тон.

Згідно з актом опису і попередньої оцінки майна № 20 від 06.09.2012р. було здійснено опис, оцінку і передачу на зберігання вугілля марки „Д, у кількості 469,374 тони, загальною вартістю 281 264,40 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.09.2012р. між ДП „ОСОБА_1 морський торговельний порт (Порт) та ДП „Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Одеської області, правонаступником якого є ДП „Сервісний центр Міністерства доходів і зборів України в Одеській області, (Клієнт) було укладено договір на зберігання вантажу № 34/1-П, у відповідності до п.п. 1.1, 1.2 якого Порт забезпечує зберігання на складських площах Порту вантаж Клієнта, який переданий Клієнту на відповідальне зберігання на підставі акту № 20 від 06.09.2012р. ОСОБА_1 ОДПІ ДПС в номенклатурі та обсязі, що зазначені в додатку № 1 до договору, а Клієнт оплачує Порту зберігання, послуги, на умовах та в строки, обумовлені даним договором. Кількість вантажу на момент його передачі на відповідальне зберігання визначена актом експертизи від 07.05.2012р. № 22 незалежного сюрвейера ТОВ „Незалежний дунайський сюрвейер.

Виходячи з положень п.п. 3.1, 3.2, 4.1 4.4 договору Клієнт зобовязаний: здійснювати своєчасну оплату Порту на умовах, передбачених даним договором, з 06.09.2012р. по діючим в Порту ставкам; забезпечити вивезення вантажу із Порту після проведення процедури його реалізації у відповідності до діючого законодавства України, орієнтовна тривалість зберігання складає 4 місяці. Оплата виставлених рахунків Порту за зберігання вантажу та інші додаткові послуги здійснюються Клієнтом за ставками даного договору, з доданням підтверджуючих документів. Оплата проводиться шляхом здійснення банківського перерахування грошових коштів Клієнта на поточний рахунок Порту протягом 5 робочих днів з дати виставлення рахунку та одночасно направляється в Порт (факсом) копія банківського платіжного документа із зазначенням в ньому найменування фірми, найменування та кількості вантажу. У випадку несплати або несвоєчасної оплати Клієнтом рахунків Порту останній залишає за собою право не видавати дозвіл на вивезення вантажу клієнта із Порту, до моменту надходження грошових коштів на рахунок Порту, з віднесенням відповідальності на Клієнта. Клієнт зобовязується відшкодувати витрати Порту, оплатити рахунок Порту по зберіганню вантажу з 06.09.2012р. протягом 10 робочих днів з моменту укладення договору та виставлення рахунку. Оплата послуг порту проводиться Клієнтом у встановлені даним договором строки (п. 4.1), в національній валюті. ПДВ стягується згідно із чинним законодавством України. Зберігання вантажу на відкритих складах Порту оплачується за ставками, обумовленими у додатку № 1 до даного договору. Додаткові послуги, що виконуються Портом за заявкою Клієнта, оплачується за місцевими тарифами Порту, згідно акту наданих послуг, в національній валюті України. ПДВ стягується згідно діючого законодавства України. Оплата додаткових послуг Порту проводиться в установлені даним договором строки. Оплата за зберігання вантажу проводиться Клієнтом протягом 5 робочих днів з моменту виставлення рахунку, щомісячно протягом всього терміну зберігання. На момент вивезення останньої партії вантажу Клієнт здійснює остаточний розрахунком за зберігання вантажу, згідно виставлених Портом рахунків, за ставками даного договору.

Положеннями п.п. 8.1, 8.2 договору передбачено, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2012р. Закінчення терміну дії даного не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії даного договору. Сторони домовились, що згідно п. 3 ст. 631 ЦК України умови даного договору застосовуються до відносин між ними, що виникли до його укладення, а саме з 06.09.2012р., моменту передачі вантажу згідно акту опису та попередньої оцінки майна від 06.09.2012р. № 20, затвердженого ОСОБА_1 ОДПІ Одеської області ДПС.

Підписанням додатку № 1 до договору № 34/1-П від 06.09.2012р. сторонами було погоджено, що вартість послуг із зберігання вантажу становить 0,21 грн. /тона на добу без урахування ПДВ/.

Як стверджує позивач, ДП „Сервісний центр Міністерства доходів і зборів України в Одеській області в порушення прийнятих на себе зобовязань за договором № 34/1-П від 06.09.2012р. не здійснило вивезення вугілля марки „Д у кількості 469,374 тони із території ДП „ОСОБА_1 морський торговельний порт по закінченню терміну зберігання. Крім того, позивач наголошує на порушенні відповідачем власних грошових зобовязань за вказаною угодою, що укладається у систематичній несплаті вартості послуг із зберігання вантажу та компенсації додатково понесених ДП „ОСОБА_1 морський торговельний порт під час зберігання вантажу надзвичайних витрат, в результаті чого, за твердженням позивача, за відповідачем на момент розгляду даної справи рахується заборгованість в загальній сумі 119 000,66 грн., які складаються із плати за зберігання вугілля з урахуванням ПДВ в сумі 107 875,86 грн. та додатково понесених надзвичайних витрат, повязаних із зберіганням, в сумі 11 124,80 грн. Викладені обставини зумовили звернення позивача до суду із даним позовом.

В свою чергу, відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на наступні обставини.

Відповідно до повідомлення ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції від 06.11.2012р. № 11224/10/19, орган Державної податкової служби повідомив відповідача про те, що у листопаді 2012р. планується реалізувати майно, яке відповідно до законодавства визнано безхазяйним та належить державі, а саме: вугілля марки „Д у кількості 469,374 тони, дата взяття та постановки на облік 06.09.2012р., місце зберігання ДП „Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів, м. Ізмаїл, попередня експертна оцінка 850,00 грн. за 1 тону.

21.11.2012р. між ОСОБА_1 ОДПІ Одеської області ДПС (Замовник) та ДП „Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Одеської області, правонаступником якого є відповідач, (Виконавець) було укладено договір про реалізацію безхазяйного майна № 22, за умовами якого Виконавець зобовязався за дорученням Замовника за плату реалізувати передане йому майно, а саме: вугілля марки „Д у кількості 469,374 тони.

Використовуючи отримані повноваження на продаж вищезазначеного майна, між членом Одеської Аграрної Біржі ДП „Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Одеської області, правонаступником якого є відповідач, (Продавець) та ТОВ „БАМ-Агросервіс (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 01/11 від 27.11.2012р., за умовами якого Продавець зобовязався передати у власність Покупцю наступні активи (майно), що перейшло у власність держави та знаходиться в розпорядженні ОСОБА_1 ОДПІ ДПС в Одеській області, а саме: вугілля марки „Д, кількість 469,374 тон, та знаходиться за адресою: м. Ізмаїл, ІМТП, а Покупець зобовязується прийняти вказане майно і сплатити ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі.

03.12.2012р. між ДП „Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Одеської області та ТОВ „Бам-Агросервіс було складено акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу № 01/11 від 27.11.2012р., згідно якого Покупець прийняв придбане ним майно, а саме: вугілля марки „Д, кількість 469,374 тони, що знаходиться за адресою: м. Ізмаїл, ІМТП.

Як свідчать матеріали справи, претензією № 269/12 від 14.12.2012р. ТОВ „Бам-Агросервіс повідомило ДП „Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Одеської області про порушення ним умов договору щодо фактичної передачі у власність придбаного вугілля марки „Д, кількість 469,374 тони, вартість якого була у повному обсязі сплачена Покупцем, оскільки відповідне майно не було забране представниками ТОВ „Бам-Агросервіс із території ДП „ОСОБА_1 морський торговельний порт, де воно знаходилось на зберіганні.

Оскільки власником даного вантажу стало ТОВ „Бам-Агросервіс, відповідач наголошував на відсутності у нього обовязку як здійснити вивезення спірного вугілля із території позивача, так і здійснювати оплату вартості послуг із зберігання та додаткових витрат, повязаних із зберіганням, із моменту оформлення переходу права власності на вугілля до ТОВ Бам-Агросервіс.

Проаналізувавши матеріали справи судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відмови у позові з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як свідчать матеріали справи, в провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа № 815/1186/14 за адміністративним позовом ТОВ „Бам-Агросервіс до Південної митниці Міндоходів, третя особа Головне управління Міндоходів в Одеській області, про визнання дій щодо обліку вугілля марки „Д, кількістю 469,374 тон, яке перебуває на території ДП „ОСОБА_1 морський торговельний порт, придбаного ТОВ „Бам-Агросервіс під митним контролем протиправними, а також зобовязання не чинити перешкод у вивезенні та розпорядженні вугіллям марки „Д, кількістю 469,75 тон, яке перебуває на території ДП „ОСОБА_1 морський торговельний порт. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15.04.2014р. у задоволенні адміністративного позову ТОВ „Бам-Агросервіс було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого адміністративного суду, ОСОБА_1 обєднана державна податкова інспекція звернулась до Одеського апеляційного адміністративного суду із відповідною апеляційною скаргою. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2015р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції було залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15.04.2014р. по справі № 815/1186/14 було залишено без змін.

Вказаними судовими рішеннями були встановлені наступні обставини, які мають преюдиціальне значення для даної справи.

Впродовж вересня-грудня 2010 року зі станції Чорногорські Копі (Російська Федерація) на митну територію України, а саме до ДП «ОСОБА_1 морський торговельний порт» надійшло 23 535,93 т вугілля марки «Д», яке було розміщено у режимі «транзит».Вказане вугілля було відвантажено портом на судна для відправлення до Болгарії на адреси отримувачів. Після фактичного відвантаження обумовленої в документах кількості вантажу ДП «ОСОБА_1 морський торговельний порт » зафіксовано залишок транзитного вантажу у кількості 469,374 тон.

Після виявлення залишку зазначеного вище транзитного вантажу, ПП «Дунай транзит сервіс», як експедитор даного вантажу, повідомило вантажовласників про наявність залишку транзитного вугілля марки "Д" на причалі порту.

Листами від 26.04.12 року та від 27.04.2012 року компанія «Bremer International Limited» та компанія «Avandix Limited» повідомили ПП «Дунай транзит сервіс» про те, що вони не зацікавлені у вивезенні залишків вугілля та просять розпорядитися вказаним залишком вугілля у відповідності до чинного законодавства України.

За зверненням ДП «ОСОБА_1 морський торговельний порт» Південною митницею погоджено відомості про наявність у морських торговельних портах та на припортових залізничних станціях вантажів, що знаходяться на зберіганні понад установлені терміни для проведення дій відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 08.04.1993 року №33-93 «Про порядок вилучення та реалізації вантажів, що знаходяться у морських торговельних портах і на припортових залізничних станціях понад установлені терміни».

До митного поста «Ізмаїл» Південної митниці Міндоходів звернулось ДП „Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Одеської області, як вантажовласник, з проханням розглянути наряд від 25.12.2012 року №33/03-169 на вивезення ТОВ «Бам-Агросервіс» вугілля марки «Д» в кількості 469,374 т з території ОСОБА_1 морського торговельного порту.

27.12.2012 року Південною митницею було оформлено картку відмови у пропуску товарів №500070000/2012/00003. Підставою для відмови у митному оформленні слугувала та обставина, що до митного органу не подано митну декларацію на вказаний товар із зазначенням відповідного митного режиму.

Вугілля марки «Д», яке переміщувалося через митний кордон України, декларантом було визначено митний режим «транзит», заявлений в митній декларації товар переміщувався по митній території України прохідним митним транзитом.

Судами зазначено, що лише листи компаній-власників вугілля «Bremer International Limited» та «Avandix Limited», складені в довільній формі та без отримання дозволу на поміщення цих товарів у митний режим відмови на користь держави, виданого начальником або уповноваженою посадовою особою митного органу, у зоні діяльності якого перебувають такі товари, не можуть свідчити про дотримання умов зміни митного режиму транзит на митний режим відмова на користь держави, а отже і про зміну митного режиму.

Також, за результатами надання правової оцінки юридичного статусу спірного вугілля, визначеного нормами матеріального права, судами було встановлено, що вугілля марки «Д» підлягає обов'язковій передачі на склад Південної митниці Міндоходів, а проведення процедур продажу та передачі товару, що знаходиться під митним контролем без участі у комісії уповноваженого представника митниці, є незаконним та протиправним.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт знаходження спірного вугілля під митним контролем із митним режимом „Транзит вважається встановлений в порядку ст. 35 ГПК України, в той час як докази зміни митного режиму даного товару в матеріалах справи відсутні. З цього приводу колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 71 Митного кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VI, - поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, при цьому декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначений Митним кодексом України.

Відповідно до статтей 4 та 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення шляхом подання митної декларації.

Згідно ч.4 ст.321 Митного кодексу України, граничний строк перебування товарів, транспортних засобів, комерційного призначення під митним контролем до моменту поміщення цих товарів, транспортних засобів у відповідний митний режим не може перевищувати 180 календарних днів.

Відповідно до ч.4 ст.138 Митного кодексу України, обов'язковій передачі органу доходів і зборів для зберігання підлягають: товари, граничний строк перебування яких під митним контролем на території зони митного контролю закінчився.

Статтею 203 діючого Митного кодексу України встановлено такий перелік операцій, які можуть здійснюватися з товарами, що перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем: 1. власник товарів, що перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем, або уповноважена ним особа з дозволу органу доходів і зборів можуть проводити з цими товарами такі операції:

1) прості складські операції, необхідні для забезпечення збереження цих товарів: переміщення товарів у межах складу з метою раціонального розміщення, чищення, провітрювання, створення оптимального температурного режиму зберігання, сушіння (у тому числі із створенням потоку тепла), захист від корозії, боротьба зі шкідниками, інвентаризація;

2) огляд та вимірювання;

3) усунення пошкодження упаковки;

4) взяття проб та зразків;

5) підготовка товарів до продажу (відчуження) і транспортування: сортування, пакування, перепакування, маркування, навантаження, вивантаження, перевантаження та інші подібні операції.

В свою чергу, згідно зі ст. 325 Митного кодексу України за письмовою заявою власника товарів або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів можуть здійснюватися навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування, зважування та визначення інших істотних характеристик товарів, що перебувають під митним контролем, взяття проб та зразків таких товарів, зміна ідентифікаційних знаків чи маркування на цих товарах або їх упаковці, транспортних засобах комерційного призначення, а також заміна транспортного засобу комерційного призначення. Зазначені операції здійснюються за рахунок власника товарів, що переміщуються через митний кордон України, або уповноваженої ним особи. У разі відмови у наданні дозволу на здійснення зазначених операцій орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно письмово повідомити особу, яка звернулася із заявою про надання такого дозволу, про причини і підстави відмови. У встановлених цим Кодексом випадках органи доходів і зборів з власної ініціативи або з ініціативи правоохоронних органів мають право у письмовій формі вимагати від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України, проведення операцій, передбачених частиною першою цієї статті. У такому разі витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються органом, з ініціативи якого вони проводилися. Якщо в результаті проведення таких операцій виявлено порушення законодавства України, витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноваженими ними особами. Користування та розпорядження товарами, транспортними засобами комерційного призначення, які перебувають під митним контролем, забороняються, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Колегія суддів зазначає, що правовий статус товару в митному режимі „транзит під митним контролем істотно відрізняється від правового статусу безхазяйного майна, визначеного ст. 355 ЦК України, через відмінність правової процедури їх регулювання, повноважень органів державної влади щодо нього та порядку розпорядження ним.

Отже, судова колегія повністю підтримує правову позицію суду першої інстанції відносно того, що правовий статус спірного вугілля, що перебувало на момент укладення договору № 34/1-П від 06.09.2012р. та на теперішній час перебуває під митним контролем, виключає можливість розпорядження ним як безхазяйним майном, в тому числі шляхом передачі його на зберігання з боку ДП „Сервісний центр Міністерства доходів і зборів України в Одеській області та його правопопередників у звязку із виконанням податковими органами операцій щодо обліку та реалізації безхазяйного майна.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Положеннями ч.ч. 1 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Приймаючи до уваги, що предметом договору № 34/1-П від 06.09.2012р. є вугілля марки „Д у кількості 469,374 тони, яке, як встановлено судом, на момент укладення даної угоди знаходилось під митним контролем із митним режимом „Транзит, а також враховуючи, що передача даного майна на зберігання на підставі цієї угоди відбулась як безхазяйного майна без участі органу доходів і зборів, до повноважень яких віднесено здійснення митного контролю, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний договір суперечить положеннями ст. 325 Митного кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

У п. 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 11 „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними (з наступними змінами та доповненнями) зазначено наступне. Якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац другий частини п'ятої статті 216 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції законно, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України визнав за власною ініціативою недійсним договір № 34/1-П від 06.09.2012р., на підставі якого виникли спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Отже, договір № 34/1-П від 06.09.2012р. не може створювати для сторін по справі обумовлених ним та законом правових наслідків у вигляді покладення на відповідача обовязку відшкодувати плату за зберігання та додаткові витрати, повязані із зберіганням. Викладене унеможливлює задоволення позовних вимог ДП „ОСОБА_1 морський торговельний порт у повному обсязі, оскільки відповідні обовязки відповідача як поклажодавця за даним договором не виникли.

З огляду на викладене, судова колегія апеляційної інстанції, не вбачає підстав щодо зміни або скасування оскаржуваного рішення, яке прийняте з правильним та повним встановленням обставин справи з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги фактично збігаються з доводами позовної заяви та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не приймаються судовою колегією до уваги.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду залишається колегією без змін

Керуючись ст.ст. 85,99,101, 103 п.1, 105 ГПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 30.09.2015р. по справі № 916/3642/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до вимог ст.105 ГПК України і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 24.12.2015р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя Т.Я. Гладишева

Суддя Н.В. Ліпчанська