РІШЕННЯ

14 грудня 2015 року Справа № 913/913/15

Провадження №19/913/913/15

За позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до Комунального підприємства Лисичанськтепломережа, м.Лисичанськ Луганської області

про стягнення 24974562 грн 42 коп.

Суддя господарського суду Луганської області Косенко Т.В.

Секретар судового засідання помічник судді Мєшкова Д.О.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1, начальник сектору проваджень в міжнародних арбітражних установах відділу претензійно-позовної роботи управління претензійно-позовної роботи юридичного департаменту, довіреність №14-125 від 13.05.2014;

від відповідача представник не прибув.

С У Т Ь С П О Р У:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Комунального підприємства Лисичанськтепломережа про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу №13/2913-ТЕ-20 від 28.12.2012 в сумі 18032456 грн 96 коп., 3% річних у сумі 1002053 грн 51 коп., інфляційних нарахувань в сумі 3587208 грн 14 коп., пені в сумі 2352843 грн 81 коп.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 15.10.2015 було порушено провадження у справі та її розгляд призначений на 29.10.2015.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 29.10.2015 розгляд справи відкладено на 24.11.2015.

Відповідач відзивом №2349 від 20.11.2015 вимоги позову відхилив, посилаючись на те, що відповідачем в рахунок погашення заборгованості за спожитий природний газ станом на 01.01.2015 за договором сплачено 32120916 грн 96 коп.; що заборгованість виникла як різниця в тарифах на теплову енергію, що постачалася для задоволення соціальних та комунальних потреб споживачів, а саме населення, внаслідок невідповідності фактичної вартості теплової енергії тарифу, затвердженого постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 14.12.2010 №1792; на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 між органом казначейства в Луганській області, Департаментом фінансів Луганської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Лисичанської міської ради, Управлінням праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради, Комунальним підприємством Лисичанськтепломережа, ПАТ НАК Нафтогаз України 10.10.2014 було укладено спільне протокольне рішення №1961 про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, згідно якого відповідачу перераховується 401676 грн 00 коп., які в свою чергу Комунальне підприємство Лисичанськтепломережа перераховує позивачу по договору №13/2913-ТЕ-20 від 28.12.2012; що 29.01.2014 постановою Кабінету Міністрів України №30 було затверджено Порядок та умови надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування; на виконання постанови КМУ №30 між позивачем та відповідачем 17.10.2014 були укладені договори №836/30 та 837/30 про організацію взаєморозрахунків, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п.24 ст.14 та п.2 ст.16 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік і Порядку та умов надання субвенцій; що для застосування санкцій, передбачених договором купівлі-продажу природного газу та наслідків за порушення грошового зобовязання, встановлених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, необхідно щоб оплату було проведено поза межами порядку та строків, встановлених спільним протокольним рішенням та договорами про організацію взаєморозрахунків.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 24.11.2015 розгляд справи відкладено на 09.12.2015.

Довідкою б/н від 04.12.2015 позивач повідомив про те, що відповідач станом на 04.12.2015 погасив заборгованість по договору №13/2913-ТЕ-20 від 28.12.2012.

Згідно ч.3 ст.77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 09.12.2015 було оголошено перерву до 14.12.2015, про що повідомлені представники сторін.

Позивач письмовими поясненнями б/н від 14.12.2015 зазначив, що умовами договору від 28.12.2012 №13/2913-ТЕ-20 чітко встановлений порядок розрахунків за отриманий природний газ, жодних додаткових угод щодо зміни умов договору купівлі-продажу природного газу між сторонами не укладалось, тому відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності за прострочення виконання зобовязання за договором; що спільне протокольне рішення не є договором взагалі, а лише є формою погодження сторонами порядку перерахування коштів; що договорами №836/30 та 837/30 про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №1961 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету (п.15) передбачено, що сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмета договору, тобто між сторонами встановлено домовленість про відсутність претензій щодо взаєморозрахунків і вказані договори жодним чином не врегульовують питання сплати штрафних санкцій; що на момент підписання вказаних договорів та спільного протокольного рішення прострочення з оплат вже існувало.

Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, не забезпечив участі повноважного представника у судовому засіданні 14.12.2015, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 14.12.2015 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець, позивач) та Комунальним підприємством Лисичанськтепломережа (покупець, відповідач) 28.12.2012 був укладений договір купівлі-продажу природного газу №13/2913-ТЕ-20, за умовами якого продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Згідно з п.1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Відповідно до п.2.1 договору продавець передає покупцеві з 01.01.2013 по 31.12.2013 газ обсягом до 29378 тис.куб.м, у т.ч. по місяцях кварталів

МісяцьОбсягМісяцьОбсягМісяцьОбсягМісяцьОбсяг
Січень6052Квітень1498Липень-Жовтень1792
Лютий5347Травень-Серпень-Листопад4436
Березень4906Червень-Вересень-грудень5347
І кв.16305ІІ кв.1498ІІІ кв.-IV11575
Продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, повязану з правом власності на газ (п.3.1 договору).

В п.3.3 договору сторони передбачили, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.3.4 договору).

Відповідно до п.5.2 договору ціна за 1000 куб.м газу становить 1091 грн 00 коп. без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф за транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 1091 грн 00 коп., крім того ПДВ 20% - 218 грн 20 коп., всього з ПДВ 1309 грн 20 коп.

Згідно з п.5.5 договору загальна його вартість на дату укладення становить 32051398 грн 00 коп., крім того ПДВ 6410279 грн 60 коп., разом з ПДВ 38461677 грн 60 коп.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1 договору).

В п.7.2 договору сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов п.6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем п.6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно з п.11.1 договору він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

01.11.2013 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу природного газу, якою сторони внесли зміни в п.4.1 договору.

На виконання вказаних умов договору позивач передав, а відповідач протягом січня-грудня 2013 року прийняв природний газ на суму 32120916 грн 96 коп., який останній оплатив частково в сумі 14088460 грн 00 коп., внаслідок чого за ним за період з січня по грудень 2013 року виникла заборгованість в сумі 18032456 грн 96 коп.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Факт поставки позивачем природного газу відповідачу за договором №13/2913-ТЕ-20 від 28.12.2012 підтверджений матеріалами справи, в т.ч. актами приймання-передачі природного газу (а.с.17-23).

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В п.6.1 договору сторони передбачили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач в зазначений строк отриманий природний газ в повному обсязі не оплачував, що відповідачем не оспорюється.

Як зазначив відповідач та підтвердив документально, 10.10.2014 між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Луганській області, Департаментом фінансів Луганської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Лисичанської міської ради, Управлінням праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради, Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Комунальним підприємством Лисичанськтепломережа було підписано спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №1961 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, предметом якого є організація проведення між сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій на суму 401676 грн 00 коп. за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 №13/2913/-ТЕ-20.

Крім того, між Територіальним органом казначейства в Луганській області, Департаментом фінансів Луганської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Лисичанської міської ради, Управлінням з виконання політики Лисичанської міської ради, Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Комунальним підприємством Лисичанськтепломережа 17.10.2014 на виконання постанови Кабінету Міністрів України №30 від 29.01.2014, якою затверджено Порядок та умови надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, були укладені договори №836/30 та 837/30 про організацію взаєморозрахунків.

Відповідно до п.1 вказаних договорів, їх предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п.24 ст.14 та п.2 ст.16 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуги з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 №30.

Згідно з п.14 договорів вони набирають чинності з моменту підписання сторонами і діють до повного виконання сторонами своїх зобовязань за ними.

За вказаними договорами мова йде про проведення взаєморозрахунків по договору №836/30 на суму 608133 грн 00 коп. та по договору №837/30 на суму 17022647 грн 00 коп. за природний газ, спожитий за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 №13/2913/-ТЕ-20.

Платіжними дорученнями №7 від 14.10.2014 відповідачем перераховано позивачеві 401676 грн 00 коп., №2 від 24.11.27 грн 00 коп., №5 від 24.11.2014 608133 грн 00 коп. Вказані оплати здійснені за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 №13/2913/-ТЕ-20.

Таким чином, станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду (09.10.2015) заборгованість відповідача перед позивачем за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 №13/2913/-ТЕ-20 за період з січеня-грудень 2013 року, яка заявлена позивачем у справі в сумі 18032456 грн 96 коп. вже не існувала, оскільки була погашена, що також підтверджено позивачем відповідною довідкою б/н від 04.12.2015.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 18032456 грн 96 коп. за поставлений у період січень-грудень 2013 року природний газ за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 №13/2913/-ТЕ-20 та про відмову у її задоволенні.

Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 2352843 грн 81 коп. суд зазначає наступне.

Комунальне підприємство Лисичанськтепломережа є підприємством теплової комунальної енергетики, заснованим на майні територіальної громади м.Лисичанська. Основним видом господарської діяльності Комунального підприємства Лисичанськтепломережа є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання населенню, бюджетним та іншим організаціям міст Лисичанськ, Новодружеськ, Привілля.

Відносини, що виникають у звязку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом за режимами споживання теплової енергії, безпечною експлуатацією теплоенергетичного обладнання та безпечним виконанням робіт на обєктах у сфері теплопостачання субєктами господарської діяльності незалежно від форм власності, врегульовані Законом України Про теплопостачання від 02.06.2005 №2633-IV.

Статтею 8 Закону України Про теплопостачання передбачено, що державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених Законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

Стаття 20 Закону України Про теплопостачання встановлює загальні засади формування тарифів на теплову енергію, згідно з якою тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється субєктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для субєктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством. Тарифи повинні враховувати повну собівартість теплової енергії і забезпечувати рівень рентабельності не нижче граничного рівня рентабельності, встановленого Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері теплопостачання. У разі, якщо тимчасово тариф на теплову енергію встановлено нижче її собівартості з урахуванням граничного рівня рентабельності, то орган, яким установлено цей тариф, повинен передбачити механізми компенсації цієї різниці в порядку, встановленому законодавством. Таким механізмом компенсації є субвенція з Державного бюджету України спрямована на відшкодування різниці в тарифах на теплову енергію, яка постачається населенню.

На виконання Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік, Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 №30 Про затвердження порядку та умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Пунктом 4 вказаної постанови визначено, що підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості, у тому числі у разі заміни сторони у зобовязанні під час здійснення розрахунків за придбану/реалізовану на оптовому ринку електричну енергію та відступлення прав вимоги щодо заборгованості за природний газ на користь Національної акціонерної компанії Нафтогаз України.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України №30 від 29.01.2014 між Територіальним органом казначейства в Луганській області, Департаментом фінансів Луганської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Лисичанської міської ради, Управлінням з виконання політики Лисичанської міської ради, Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Комунальним підприємством Лисичанськтепломережа 17.10.2014 були укладені договори №836/30 та 837/30 про організацію взаєморозрахунків.

Частинами 1, 3 ст.653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі зміни договору зобовязання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобовязання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобовязання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до умов цих договорів, організовано проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п.24 ст.14 та п.2 ст.16 Закону України Про державний бюджет України на 2014 рік і Порядку та умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги за централізоване водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувались та/або погоджувались органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів Украйни від 29.01.2014 №30.

Сторонами погоджено перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків та послідовність виконання сторонами договорів.

Згідно з п.п.2 п.11 вказаних договорів сторонами погоджено не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договорів.

Після виконання договорів сторони не мають жодної претензії стосовно предмету договору (п.15 договорів).

Відповідно до п.10 договорів про організацію взаєморозрахунків №836/30 та 837/30 від 17.10.2014 сторони за договором зобовязувались забезпечити подання до територіальних органів казначейства належним чином оформлених договорів та платіжних документів згідно з Порядком та умовами надання субвенції, не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Як вже зазначалось судом, заборгованість Комунального підприємства Лисичанськтепломережа перед Національною акціонерною компанією Нафтогаз України за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 №13/2913/-ТЕ-20, виникла внаслідок невідповідності фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувались та/або погоджувались органами державної влади чи місцевого самоврядування, що підтверджується, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 №30 Про затвердження Порядку та умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувались та/або погоджувались органами державної влади чи місцевого самоврядування та фактом укладення договорів про організацію взаєморозрахунків від 17.10.2014 №836/30 та 837/30.

Також 10.10.2014 між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Луганській області, Департаментом фінансів Луганської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Лисичанської міської ради, Управлінням праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради, Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Комунальним підприємством Лисичанськтепломережа було підписано спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №1961 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, предметом якого є організація проведення між сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій на суму 401676 грн 00 коп. за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 №13/2913/-ТЕ-20.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання спільного протокольного рішення від 10.10.2014 було перераховано з рахунку Комунального підприємства Лисичанськтепломережа на рахунок Публічного акціонерного Товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 401676 грн 00 коп., на виконання договору про організацію взаєморозрахунків № 836/30 від 17.10.2014 608133 грн 00 коп., на виконання договору про організацію взаєморозрахунків № 837/30 від 17.10.27 грн 00 коп. Вказані грошові кошти в загальній сумі 18032456 грн 00 коп. були перераховані позивачу в рахунок погашення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 №13/2913/-ТЕ-20.

Відносно доводів відповідача, що шляхом укладення між сторонами спільного протокольного рішення від 10.10.2014 та договорів про організацію взаєморозрахунків від 17.10.2014 №836/30 та 837/30 сторонами було змінено порядок і строки проведення розрахунків за поставлений по договору від 28.12.2012 №13/2913/-ТЕ-20 природний газ, а тому для застосування санкцій, передбачених вказаним договором та ст.625 Цивільного кодексу України, немає правових підстав.

Як вже неодноразово зазначалось судом, предметом спільного протокольного рішення від 10.10.2014 та договорів про організацію взаєморозрахунків від 17.10.2014 №836/30 та 837/30 є погашення заборгованості відповідача перед позивачем в загальній сумі 18032456 грн 00 коп., інша ж частина заборгованості 14088460 грн 96 коп., яка виникла у відповідача за договором від 28.12.2012 №13/2913/-ТЕ-20, сплачувалась ним позивачеві самостійно та з порушенням строків, встановлених п.6.1 договору, і саме на цю частину заборгованості, яка не увійшла ні до спільного протокольного рішення від 10.10.2014, ні до договорів про організацію взаєморозрахунків від 17.10.2014 №836/30 та 837/30, позивач, зокрема, здійснив нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач мав право нараховувати відповідачеві пеню, інфляційні втрати та 3% річних на заборгованість, яка не увійшла до спільного протокольного рішення від 10.10.2014 і договорів про організацію взаєморозрахунків від 17.10.2014 №836/30 та 837/30, та виникла за зобовязаннями з поставки природного газу в січні-березні 2013 року.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

В п.7.2 договору сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов п.6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем п.6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно з ч.1 ст.223 Господарського кодексу України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Пунктом 1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч.5 ст.261 Цивільного кодексу України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Частиною 5 ст.254 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Підпунктом 1.9 п.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань передбачено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Якщо у договорі виконання грошового зобовязання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (ч.2 ст.252 Цивільного кодексу України), то останнім днем виконання такого зобовязання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобовязання визначено по 1 серпня 2014 року або включно до 1 серпня 2014 року, то останнім днем виконання такого зобовязання буде 1 серпня 2014 року.

Як вже зазначалось, в п.6.1 договору сторони передбачили, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином, останнім днем виконання зобовязання в даному випадку є 13 число місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення пені за порушення зобовязання з оплати поставленого в січні, лютому та березні 2013 року природного газу (24-25), суд прийшов до висновку про те, що позивачем не було враховано викладені приписи законодавства та не взято до уваги, що за зобовязанням березня 2013 року строк оплати повинен бути по 15.04.2013 у відповідності до ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України, оскільки 13.04.2013 був вихідним днем (субота).

Враховуючи викладене, суд вважає належним наступний розрахунок пені:

Місяць надання послугСума боргуПеріод простроченняКількість днів простроченняСума пені
Січень 2013 року6908395,7214.02.2013-09.06.331,74
6908395,7210.06.2013-12.08.86,92
6908395,7213.08.2013-13.08.201312460,52
Лютий 2013 року6038085,4014.03.2013-09.06.63,64
6038085,4010.06.2013-12.08.22,59
6038085,4013.08.2013-13.09.7,63
Березень 2013 року5520621,4616.04.2013-09.06.81,17
5520621,4610.06.2013-12.08.19,91
5520621,4613.08.2013-13.10.07,42
Всього 1318991,54
З огляду на викладене обґрунтованою є пеня в сумі 1318991 грн 54 коп.

Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 3587208 грн 14 коп. господарський суд зазначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Підпунктом 3.2 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань передбачено, що згідно з Законом України Про індексацію грошових доходів населення індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті Урядовий курєр. Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з ст.ст.17, 18 Закону України Про інформацію є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Як вже зазначалось судом, позивач мав право нараховувати штрафні санкції, 3% річних та інфляційні нарахування за порушення зобовязання з оплати поставленого в січні, лютому та березні 2013 року природного газу, з суми заборгованості, яка не була предметом спільного протокольного рішення від 10.10.2014 та договорів про організацію взаєморозрахунків від 17.10.2014 №836/30 та 837/30 (18032456 грн 00 коп.).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за зобовязаннями з оплати поставленого в січні, лютому та березні 2013 року природного газу (а.с.24-25) господарський суд прийшов до висновку про те, що позивачем невірно здійснено нарахування інфляційних втрат, оскільки ці нарахування повинні здійснюватись з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж.

Крім того, позивачем не враховано проплати, здійснені відповідачем.

Водночас, господарський суд вважає за необхідне навести власний розрахунок інфляційних втрат:

Місяць надання послугСума боргуЧасткова оплатаПеріод простроченняСума інфляції
Січень 2013 року6908395,72217101,00 21.03.2014Березень 2013 року - лютий 2014 року82924,90
6691294,726691294,72 01.04.2014Березень 2014 року147208,48
Лютий 2013 року6038085,404942005,28 01.04.2014Квітня 2013 року березень 2014 року206910,53
1096080,12 24.04.2014
Березень 2013 року5520621,46327551,88 24.04.2014Травень 2013 року березень 2014 року189178,30
5193069,58814427,00 26.05.2014Квітень 2014 року171371,30
4378642,58 Травень 2014 року вересень ,10
Всього 1199390,61
З огляду на викладене з відповідача підлягають стягненню на користь позивача інфляційні втрати в сумі 1199390 грн 61 коп.

Вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1002053 грн 51 коп. підлягає задоволенню частково в сумі 657534 грн 50 коп., оскільки при розрахунку 3% річних (а.с.24-25) позивачем не було враховано проплати відповідача і день фактичної сплати суми заборгованості включений в період часу, за який здійснюється їх нарахування. Крім того, позивачем як і при нарахуванні пені, при розрахунку 3% річних не взято до уваги, що за зобовязанням березня 2013 року строк оплати повинен бути по 15.04.2013 у відповідності до ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України, оскільки 13.04.2013 був вихідним днем (субота). Також позивач не взяв до уваги, що спільне протокольне рішення було укладено від 10.10.2014 та оплата згідно цього рішення здійсненна 14.10.2014 (а.с.71).

Водночас, господарський суд вважає за необхідне навести власний розрахунок 3% річних:

Місяць нарахування послугСума боргуЧасткова оплатаПеріод простроченняКількість днів простроченняСума 3% річних
Січень 2013 року6908395,72217101,00 21.03.201414.02.2013-20.03.125,34
6691294,726691294,72 01.04.201421.03.2014-31.03.,66
Лютий 2013 року6038085,404942005,28 01.04.201414.03.2013-31.03.075,62
1096080,121096080,12 24.04.201401.04.2014-23.04.,04
Березень 2013 року5520621,46327551,88 24.04.201416.04.2013-23.04.248,64
5193069,58814427,00 26.05.201424.04.2014-25.05.8,48
4378642,58 26.05.2014-09.10.04,72
Всього 657534,50
Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню частково.

Судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, згідно ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального підприємства Лисичанськтепломережа задовольнити частково.

2.Стягнути з Комунального підприємства Лисичанськтепломережа, вул.Баумана, б.17, м.Лисичанськ Луганської області, ідентифікаційний код 13401321, на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, вул.Б.Хмельницького, б.6, м.Київ, ідентифікаційний код 20077720, пеню в сумі 1318991 грн 54 коп., 3% річних у сумі 657534 грн 50 коп., інфляційні втрати в сумі 1199390 грн 61 коп., судовий збір у сумі 23233 грн 24 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3.В решті позову відмовити.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.12.2015.

Суддя Т.В. Косенко