РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р. Справа № 906/404/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючий суддя Грязнов В.В.
суддя Мельник О.В. ,

суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

за участю представників:

позивача- Києнко Я.Д. (довіреність №08 від 05.08.2015р.);

відповідача- не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відповідача-Військової частини НОМЕР_1 на рішення господарського суду Житомирської області від 27.01.2015 року у справі №906/404/14

за позовом Концерну «Військторгсервіс» м.Київ
до Військової частини НОМЕР_1 м.Житомир
про стягнення 14 901 грн. 22 коп. заборгованості по розрахунках,-

Представнику Позивача роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 22, 28 Господарсь-кого процесуального кодексу України. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу заявлено не було. Заяви про відвід суддів не надходило.

Позивач Концерн «Військторгсервіс» (надалі в тексті Концерн) 01.04.2014р. звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом, в якому просив стягнути з Військової части-ни А0804 15 964 грн. 23 коп. основного боргу, пені за договором та 3% річних.(т.1, арк.справи 3-6).

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 02.04.2014р. дану позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №906/404/14, а ухвалою від 30.05.2014 року замінено Відповідача у справі Військову частину НОМЕР_2 правонаступником Військовою частиною НОМЕР_1 (надалі в тексті Військова частина). Крім того, ухвалою від 12.06.2014р. задово-лено заяву Позивача про зменшення ціни позову до 14 901 грн. 22 коп.(т.1, арк.справи 1-2, 70, 71-73, 95-96).

Дана справа вже розглядалась господарськими судами.

Так, рішенням господарського суду Житомирської області від 25.07.2014р., яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 09.10.2014р. у задоволен-ні позову відмовлено.(т.1, арк.справи 130-132, 167-171).

Проте, постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. зазначені рішення і постанову у справі №906/404/14 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Житомирської області.(т.1, арк.справи 207-210).

Скасовуючи акти попередніх інстанцій, Вищий господарський суд України у постанові від 24.12.2014р. зокрема вказав, що суди не з`ясували, чи затверджена форма актів приймального кон-тролю якості та кількості наданих послуг нормами чинного законодавства та чи взагалі підписува-ли сторони коли-небудь такі акти, в тому числі й про надання послуг, які вже оплачені замовни-ком. Крім того, висновки судів про звільнення від обов`язку оплачувати послуги за договором за відсутності відповідного бюджетного асигнування, ґрунтуються на помилковому застосуванні до спірних правовідносин бюджетного законодавства, оскільки між сторонами у справі виникли май-нові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостій-ності їх учасників що регулюються актами цивільного законодавства України, а відсутність у Від-повідача необхідних коштів не звільняє його від обов`язку виконати зобов`язання за договором. (т.1, арк.справи 209-210).

За наслідками нового розгляду справи №906/404/14 місцевий господарський суд рішенням від 27.01.2015р. (суддя Сікорська Н.А.) позов Концерну «Військторгсервіс» до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 15 964 грн. 23 коп. задоволив частково, присудивши до стягнення з Відпові-дача на користь Позивача 12 576 грн. 58 коп. основного боргу та 1 541 грн. 99 коп. судового збору. В задоволенні решти позову відмовив.(т.1, арк.справи 221-223).

Рішення вмотивоване тим, що Позивач належним чином виконав зобов`язання з надання послуг миття особового складу, що стверджується належним чином оформленими актами. Однак, за серпень 2012 року належні докази виконання вказаних послуг відсутні, тому суд дійшов виснов-ку, що до стягнення з Відповідача підлягає 12 576 грн. 58 коп. заборгованості, а у стягненні 2 324 грн. 64 коп. основного боргу належить відмовити.(т.1, арк.справи 222-зворот).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Відповідач подав скаргу до Рівненського апеля-ційного господарського суду, в якій просить поновити пропущений строк на подання апеляційної скарги, скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 27.01.2015р. у даній справі та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.(т.2, арк.справи 28-29).

Обґрунтовуючи скаргу апелянт зазначає, що приймаючи рішення господарський суд непов-но з`ясував всі обставини справи, прийнявши рішення з порушенням норм матеріального права; вважає, що одною з умов договору є наявність бюджетних коштів для оплати наданих послуг. Крім того, вказує, що не приймав послуги на суму 14 901 грн. 22 коп., оскільки визначена у догово-рі (з урахуванням додаткових угод) ціна становить 9 118 грн. 46 коп.(т.2, арк.справи 28).

Ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду у даній справі від 04.12.2015р. поновлено пропущений строк, прийнято апеляційну скаргу Відповідача до провадження і призна-чено справу до слухання на 22.12.2015р. Крім того, витребувано у Скаржника оригінал платіжного доручення про сплату судового збору у встановленому розмірі.(т.2, арк.справи 25).

Напередодні судового засідання 21.12.2015р. від Відповідача поштою надійшло платіжне доручення №596 від 27.10.2015р. про сплату судового збору в сумі 1 339 грн. 80 коп. та клопотання про розгляд скарги без участі представника.(т.2, арк.справи 38, 39).

В судовому засіданні апеляційної інстанції 22.12.2015р. представник Позивача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги Відповідача. Крім того, просив суд розглядати справу без участі представника Відповідача за наявними в матеріалах доказами.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши представника, вивчивши матеріали справи, на-явні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріа-льного та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:
З матеріалів справи вбачається, що Концерн «Військторгсервіс» в особі Житомирської фі-лії-виконавець та Військова частина НОМЕР_2 -замовник 10.04.2012р. уклали договір №2 на надання послуг (надалі в тексті Договір), відповідно до п.1.1 якого на умовах, визначених у Договорі ви- конавець зобов`язується надати послуги, а замовник зобов`язується оплатити їх вартість.(т.1, арк. справи 11-12).

Відповідно до п.п.2.1, 2.2 Договору, загальна сума Договору становить 211 грн. 04 коп. разом з ПДВ 35 грн. 17 коп.; розрахунки за надані послуги проводяться в національній валюті України шляхом готівкового або безготівкового перерахування коштів на банківський рахунок виконавця за виконані послуги протягом 7 банківських днів з дня підписання акту виконаних робіт.

У пункті 2.3 Договору міститься умова, що платіжні зобов`язання замовника виникають з наявністю відповідного бюджетного призначення.

Сторони у п.3.1.1 Договору погодили, що замовник зобов`язався вчасно розраховуватись з виконавцем за надані послуги шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок, зазначений виконавцем в термін, передбачений п.2.2 Договору.

Згідно п.3.2.1 Договору, виконавець зобов`язаний надавати послуги по миттю особового складу доброякісно та у відповідності до порядку організації миття особового складу в Збройних силах України, наказів та інструкцій Міністерства оборони України. А відповідно до п.3.2.3 Догово-ру видавати замовнику акти приймального контролю якості та кількості наданих послуг, які є під-ставою для проведення замовником оплати наданих послуг.

Ціна послуги за помиття однієї людини становить 12 грн. 96 коп. разом з ПДВ. Договір на-буває чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2012р.(п.п. 6.1, 8.1 Договору).

Матеріалами справи стверджується, що додатковою угодою №2 до Договору сторони внес-ли зміни до п.6.1, збільшивши ціну послуги до 13 грн. 92 коп. разом з ПДВ.(т.1, арк.справи 122).

Договір та Додаткова угода до нього підписані начальником Концерну та командиром Вій-ськової частини, скріплені відтисками печаток сторін.(т.1, арк.справи 12, 122).

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Договору протягом липня-грудня 2012р. Концерн надав послуги з миття особового складу на загальну суму 16 230 грн. 72 коп., що вбачає-ться із заявок Відповідача (т.1, арк.справи 77, 81, 87), виставлених рахунків на оплату (т.1, арк.спра-ви 78, 80, 82, 84, 86, 88) та двосторонніх актів здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг): №98 за липень 2012р. на загальну суму 4 329 грн. 12 коп.; №102 за вересень 2012р. на загальну су-му 2 603 грн. 04 коп.; №104 за жовтень 2012р. на загальну суму 1 795 грн. 68 коп.; №106 за листо-пад 2012р. на загальну суму 2 811 грн. 84 коп. та №256 від 31.12.2012р. за грудень 2012р. на загаль-ну суму 2 366 грн. 40 коп.(т.1, арк.справи 76, 79, 91, 83, 85).

Матеріали справи містять адресовану Концерном Військовій частині НОМЕР_2 претензію від 13.09.2019р. про сплату 14 903 грн. 68 коп. заборгованості, проте, докази її вручення або насилан-ня Відповідачеві відсутні.(т.1, арк.справи 13). (т.1, арк.справи 13).

Крім того, матеріали справи містять виставлений Позивачем рахунок №41 на оплату Війсь-ковою частиною НОМЕР_2 робіт за серпень в сумі 2 324 грн. 64 коп.; два акти звірки взаємних розрахун-ків від 29.12.2012р. та від 29.03.2013р., з яких вбачається, що сторони узгодили заборгованість Вій-ськової частини НОМЕР_2 перед Концерном в сумі 14 901 грн. 22 коп., а також листи Відповідача до начальника Центрального управління речового забезпечення Збройних Сил України тилу Збройних Сил України від 03.01.2013р., 27.02.2013р. та 19.06.2013р. з проханням втручання для вирішення питання щодо заборгованості перед Концерном.(т.1, арк.справи 33, 74, 88, 125-127).

З довідки Військової частини НОМЕР_1 від 30.05.2014р. №882 вбачається, що остання є право-наступником Військової частини НОМЕР_2 .(т.1, арк.справи 65, 66).

Перевіривши дотримання місцевим судом вимог чинного законодавства під час ухвалення оскаржуваного рішення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Відповідача безпідставна і не підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України) гос-подарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобов`язань і є обов`язковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобов`язан-ня у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України).

Господарські зобов`язання, відповідно до ст.174 ГК України, можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Предметом даного спору є стягнення заборгованості за договором послуг.

Матеріалами справи стверджено, що з моменту укладення 10.04.2012р. Договору між сторо-нами виникли правовідносини з надання послуг, оскільки такі відносини відповідають дефініції ст. 901 ЦК України: коли одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (за-мовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної ді-яльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не вста-новлено договором.

Тому, факт помиття особового складу Відповідача в силу ст.903 ЦК України зумовлює ви-никнення у нього зобов`язання оплатити вартість послуг.

Згідно зі статтею 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарсь-ких відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до зако-ну, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`я-зання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжи-ти усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси дру-гої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або дого-вором.

Матеріалами справи (Договором, актами здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг), заявками та виставленими рахунками) стверджується і судом першої інстанції вірно встановлено, що послуги за спірний період липня-грудня 2012 року на загальну суму 16 230 грн. 72 коп. Відпо-відачу надані вчасно

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.(ст.ст. 525, 526 ЦК України).

Проте, доказів оплати зазначених послуг матеріали справи не містять. Разом з тим, Позивач (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) заявив до стягнення 14 901 грн. 22 коп.
Вирішуючи даний спір, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню є вимоги Позивача щодо стягнення з Від-повідача заборгованості в сумі 12 576 грн. 58 коп., яка виникла за липень, вересень-грудень 2012 року та підтверджується двосторонніми актами приймання-передачі виконаних робіт (наданих по-слуг).

Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Украї-ні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фік-сують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що рахунок №41 від 31.08.2012р. на загальну суму 2 324 грн. 64 коп. не може бути неналежним доказом надання послуг за Договором, оскільки не під-падає під визначення ч.1 ст.1 зазначеного Закону не містить відомостей про господарську опера-цію та підтвердження її здійснення, а є лише одностороннім документом та не відображає волю іншої сторони, а тому в задоволенні цієї вимоги судом першої інстанції правомірно відмовлено.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Колегія суддів не приймає до уваги заперечення позовних вимог, які ґрунтуються на відсут-ності бюджетного фінансування на оплату послуг, як підставі звільнення від відповідальності, при-ймаючи до уваги наступне.

Згідно пп.8 п.1 ст.2 Бюджетного кодексу України (надалі в тексті БК України), бюджетне зобов`язання це будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлен-ня, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій про-тягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.

Бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотри-манням бюджетного законодавства і питання відповідальності за порушення бюджетного законо-давства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого бор-гу.(ст.1 БК України).

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що між сторонами у справі виникли не бюджетні, а майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самос-тійності їх учасників.(ч.1 ст.1 ЦК України), які регулюються актами цивільного законодавства Ук-раїни. Тому застосування бюджетного законодавства до відносин юридично рівних учасників є не-припустимим.

Відсутність у Відповідача необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України, не звільняє цього суб`єкта від виконня зобов`язання за догово-ром, яке не припинилось відповідно до приписів глави 50 ЦК України. Відсутність відповідних бюджетних асигнувань не є підставою для припинення зобов`язання відповідно до ЦК України.

Крім того, сторони погодили в Договорі строк розрахунків за виконані (отримані) роботи 7 днів з моменту підписання акту виконаних робіт, а не з моменту виникнення бюджетного зобов-язання.(п.2.2 Договору).

Наявність чи відсутність бюджетного фінансування не залежить від волі та дій Позивача, а невиконання Відповідачем своїх зобов`язань за договором порушує право Позивача на отримання коштів за надані належним чином послуги за Договором. Відсутність бюджетних коштів не випра-вдовує бездіяльність Відповідача і не є підставою для звільнення від обов`язку щодо оплати отри-маних послуг за Договором.

Враховуючи, що чинне законодавство України не містить будь-яких особливих вимог до договорів, які укладаються суб`єктами підприємницької діяльності з бюджетними установами ви-конання Договору повинно здійснюватись на загальних підставах.

Колегія суддів також зважає на наявні у справі докази правонаступництва і погоджується з висновком суду першої інстанції, що форма актів приймального контролю якості та кількості на-даних послуг нормами чинного законодавства не затверджена та стосується лише перевірки послуг вимогам державних стандартів, а відсутність таких актів не звільняє замовника від обов`язку опла-тити спожиті послуги у відповідності до п.2.2 Договору.

Враховуючи зазначені обставини в сукупності, апеляційний суд не вбачає підстав для пере-оцінки висновків суду першої інстанції щодо задоволення позову в частині 12 576 грн. 58 коп. та відмову у стягненні 2 324 грн. 64 коп. заборгованості за Договорами про надання послуг, оскільки матеріалами справи спростовуються доводи Скаржників про неправомірність висновків суду пер-шої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, змісту і обсягу зобов`язань Відповідача, рівно як і твердження про невмотивованість висновку щодо часткової обґрунтованості заявленого позо-ву.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім пе-реконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судова колегія вважає, що врахувавши вказівки касаційного суду, місцевий господарський суд повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправи-льного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом пер-шої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Як зазначалось вище, ухвалою від 04.12.2015р. у Скаржника було витребувано оригінал платіжного доручення про сплату судового збору у встановленому розмірі. Напередодні судового засідання на адресу апеляційного суду надійшло поштове відправлення із платіжним дорученням №596 від 27.10.2015р. про сплату 1 339 грн. 80 коп. судового збору.(т.2, арк.справи 25, 38, 39).

Враховуючи, що Відповідач звернувся до апеляційного суду в грудні 2015 року розмір су-дового збору належить обчислювати за приписами ст.4 Закону України «Про судовий збір» в реда-кції від 03.09.2015р., згідно якої судовий збір за подання апеляційної скарги сплачується в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті за подання позовної заяви. Виходячи із суми позову роз-мір судового збору має становити 2 009 грн. 70 коп., тому несплачену його частину належить стяг-нути в доход Державного бюджету.

Керуючись, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення господарського суду Житомир-ської області від 27.01.2015р. у справі №906/404/14 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу №906/404/14 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.