РІШЕННЯ

21 грудня 2015 року Справа № 913/994/15

Провадження №33/913/994/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю МІК, м.Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Свердловантрацит, м.Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 447 890 грн 76 коп.

Суддя Драгнєвіч О.В.

Секретар помічник судді Тертишна Л.С.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю б/н від 29.12.2014;

від відповідача: ОСОБА_2, представник за довіреністю №ББУ/СА256/СЛ/14 від 10.12.2014.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариством з обмеженою відповідальністю МІК (позивачем) заявлені вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Свердловантрацит (відповідача) 447890 грн 76 коп. (з урахуванням уточнень ціни позову, викладених в письмових поясненнях від 07.12.2015, з огляду на допущену помилку в зазначенні копійок під час виготовлення позову, а.с.56), з яких : 267 379 грн 50 коп. - сума основного боргу, 109 625 грн 60 коп. - інфляційні нарахування, 6 768 грн 73 коп. - 3% річних, 64 116 грн 93 коп. пеня.

Вказана сума заборгованості виникла в результаті неналежного виконання зобовязань Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» в частині здійснення своєчасної та повної оплати за договором поставки № 141/14-4СА від 31.01.2014 року, зокрема, непроведення розрахунку за поставлений товар 08.10.2014 за видатковою накладною №РН-10/08/16.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 02.11.2015 порушено провадження та призначено розгляд справи на 17.11.2015.

Ухвалами господарського суду Луганської області від 17.11.2015, 08.12.2015 розгляд справи двічі відкладався в звязку з неявкою повноважного представника відповідача, не виконання вимог ухвал суду та заявлення відповідачем клопотань про надання часу для підготовки витребуваних документів, проведення переговорів між сторонами для мирного врегулювання спору.

В письмових поясненнях до позовної заяви та доданих документах за вих №11-16-15/4ю від 16.11.2015 (а.с.35-45), за вих №12-07-15/3ю від 07.12.2015 (а.с.56-80) позивач підтвердив : часткову оплату здійснену відповідачем 29.12.2014 на суму 70000 грн поставки товару прийнятого за видатковою накладною №РН-10/08/16 від 08.10.2014 (надав виписку з рахунку); наявність на час розгляду спору суми основного боргу 267 379 грн 50 коп. (довідку по підприємству за підписами головного бухгалтера та генерального директора); докази направлення відповідачу примірника акта для проведення звірки розрахунків.

В судове засідання 21.12.2015 зявилися повноважні представники сторін.

Відповідач вимог ухвал суду не виконав, відзиву на позовну заяву та витребуваних документів необхідних для розгляду спору не надав, участі у проведенні звірки розрахунків з позивачем не прийняв, акту не підписав, перевірку розрахунків нарахованих позивачем пені, 3% річних та інфляційних не провів.

Натомість представником відповідача через відділ документального забезпечення суду подане письмове клопотання про зменшення розміру нарахованої пені на 70% з посиланням на скрутне фінансове становище підприємства, перебування більшості активів на території проведення антитерористичної операції, наявності заборгованості з виплати заробітної плати працівникам підприємства.

Представник позивача заперечив проти задоволення заявленого клопотання, посилаючись на зловживання відповідачем своїми правами, зокрема процесуальними під час розгляду спору, штучне затягування розгляду спору, незабезпечення явки представника в судові засідання, невиконання вимог ухвал суду, не надання необхідних документів, не прийняття участі у звірці розрахунків, відсутності реальних пропозицій для врегулювання спору мирним шляхом, неналежного виконання договірних відносин, відсутності проведення хоча б часткового погашення боргу чи встановлення строків для виконання зобовязань, що призводить до отримання позивачем додаткових втрат від інфляції.

Крім того, представник позивача також вважає необґрунтованим заявлене клопотання та недостовірними дані надані представником відповідача, оскільки останнім в обґрунтування надано копію неповного фінансового звіту за результати лише першого півріччя 2015 року, без відображення реальної господарської діяльності підприємства за весь рік (звітні 9 місяців), руху коштів на рахунках підприємства, нерозподіленого прибутку підприємства, отриманих доходів, майна, що знаходиться на балансі підприємства.

Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, не надав суду відзив на позовну заяву, письмові заперечення чи власну правову позицію та докази в її обґрунтування, перевірку розрахунків пені, 3% річних та інфляційних, звірку розрахунків основної заборгованості не провів, витребувані документи суду також не надав.

Враховуючи те, що норми ст.38 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи та матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання обома сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому за висновком суду можливо здійснити розгляд справи за наявними у справі матеріалами та документами у відповідності до положень ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 21.12.2015 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

31.01.2014 між сторонами у справі укладено договір поставки №141/14-4СА, на підставі якого постачальник (позивач) зобов'язується передати згідно з умовами даного договору покупцю (відповідачу) товар/продукцію виробничо-технічного призначення в асортименті, у кількості, в строки, по ціні та якісним характеристикам, погодженим сторонами в даному договорі та специфікаціях, а покупець (відповідач) зобов'язується прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, встановлених даним договором (п.п. 1.1.,1.2. договору).

Згідно п.5.1. договору загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій, які є невідємною частиною договору. Ціни на продукцію що поставляється встановлюють сторони у відповідних специфікаціях.

Розрахунки за поставлену продукцію здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати поставки відповідної продукції, якщо інший строк та порядок оплати не визначений стоонами в специфікаціях до договору (п.5.3. договору).

З матеріалів справи вбачається, що 01.08.2014 сторонами до договору поставки №141/14-4СА від 31.01.2014 була укладена специфікація №4/4 на поставку відповідної продукції на загальну суму 302997 грн 10 коп., зі строком поставки до 30.09.2014 (а.с.16-18).

Специфікація підписана повноважними представниками обох сторін, підписи яких скріплені печатками підприємств.

В п.6 вказаної специфікації сторони погодили, що розрахунки за поставлену продукцію будуть здійснюватися шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на 60-й календарний день з моменту прийняття продукції. У випадку якщо строк оплати припадає на вихідний та/або нерозрахунковий день, оплата здійснюється на наступний банківський день.

Отже, за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки та відповідає вимогам правового інституту поставки (ст.ст.265-267 Господарського кодексу України) з відстрочкою платежу.

На виконання умов договору та специфікації №4/4 від 01.08.2014 позивач поставив відповідачу товар на суму 337379 грн 50 коп., а відповідач отримав продукцію за вказаним договором та специфікацією, що підтверджено видатковою накладною від 08.10.14 №РН-10/08/16 на суму 337379 грн 50 коп. та довіреністю відповідача на отримання ТМЦ №1806 від 07.10.2014. Вказані документи надані до справи представником позивача (а.с.19-20).

Відповідач 29.12.2014 здійснив лише часткову оплату отриманого товару на суму 70000 грн, повністю прийнятий товар не оплатив, у звязку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду, вказуючи про порушення відповідачем вимог закону та умов укладеного договору, просив стягнути з відповідача суму основного боргу за поставлений товар 267379 грн 50 коп., а також нараховану пеню, 3% річних та інфляційні втрати в звязку із допущеним простроченням виконання грошового зобовязання.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам сторін, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Договором поставки №141/14-4СА від 31.01.2014, укладеним між сторонами по справі, визначено порядок виконання відповідачем зобовязань по сплаті вартості поставленої продукції. Строк оплати вказано в договорі поставки, зокрема в п.5.3 (протягом 60 календарних днів з дати поставки продукції, якщо інший строк не встановлений сторонами в специфікації). Натомість в специфікації до договору №4/4 від 01.08.2014 сторони встановили обовязок проведення розрахунку на 60-й календарний день з моменту прийняття продукції. У випадку якщо строк оплати припадає на вихідний та/або нерозрахунковий день, оплата здійснюється на наступний банківський день (п.6 специфікації, а.с.17-18).

Матеріали справи свідчать про те, що позивач поставив відповідачу товар на суму 337379 грн 50 коп., а відповідач отримав поставлений товар, що належним чином в порядку ст.ст.33-34 Господарського процесуального кодексу України довів суду позивач. До матеріалів справи надано специфікацію №4/4, видаткову накладну від 08.10.14 №РН-10/08/16, довіреність відповідача на отримання товару.

Зокрема, у видатковій накладній міститься відмітка позивача, підпис повноважної особи позивача, яка здійснила відвантаження товару, та підпис повноважної особи відповідача, яка діючи на підставі довіреності отримала вказаний товар, міститься штамп відповідача - ВП «Управління матеріально-технічного постачання» ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит», Склад №8. Крім того, в накладній міститься також застереження про те, що товар отримано в повному обсязі відповідачем із відповідними документами, претензії щодо кількості, якості, комплектності відсутні.

З наявної в матеріалах справи банківської виписки по рахунку позивача вбачається, що відповідачем була проведена лише часткова оплата отриманого товару за вказаною накладною, а саме 29.12.2014 на суму 70000 грн (а.с.45), що також підтверджено представниками сторін в судовому засіданні. На час розгляду спору жодних проплат відповідачем не проводилося, а тому за ним рахується сума боргу 267379 грн 50 коп., яка залишається непогашеною.

За таких обставин, позивач у відповідності до умов договору та вимог закону має право на стягнення боргу з відповідача в сумі 267379 грн 50 коп. Право позивача на отримання грошових коштів за поставлений товар порушено відповідачем, прострочення виконання зобовязання виникло з 09.12.2014 (дата поставки товару за видатковою накладною 08.10.2014 + 60 календарних днів з дня отримання продукції, 60-й календарний день припадає на 07.12.2014 є вихідним, неділею. У відповідності до положень ст.254 Цивільного кодексу України та положень п.6 укладеної між сторонами специфікації останній день для виконання зобовязання тоді переноситься на наступний робочий/банківський день 08.12.2014 понеділок, а тому зобовязання слід вважати простроченим з 09.12.2014).

Таким чином, у зв'язку з порушенням виконання зобовязання, строків оплати, передбачених договором та специфікацією, у відповідача наявний борг в сумі 267379 грн 50 коп., який підтверджується матеріалами справи, є обґрунтовано заявленим та підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, позивач в звязку із допущеним простроченням виконання грошового зобовязання просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 6768 грн 73 коп. за період з 09.12.2014 по 12.10.2015 та інфляційні втрати в сумі 109625 грн 60 коп. за період з січня по вересень 2015 року включно.

Відповідно до положень ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача про стягнення 3% річних у сумі 6768 грн 73 коп. за період з 09.12.2014 по 12.10.2015, суд визнає його обрахованим арифметично вірно.

За результатами перевірки розрахунку заявлених до стягнення інфляційних втрат в сумі 109625 грн 60 коп. за період з січня по вересень 2015 року за допомогою інформаційно-правової системи «Законодавство», суд зауважує про допущені позивачем помилки в розрахунку у визначенні середнього індексу інфляції за період, який за розрахунком суду становить 141,36%, відповідно інфляційні втрати становлять 110598 грн 80 коп. Однак, оскільки позивачем заявлена до стягнення сума інфляційних витрат в меншій сумі - 109625 грн 60 коп., суд не виходячи за межі позовних вимог, визнає такими, що підлягають стягненню обґрунтовано інфляційні саме в заявленій до стягнення сумі 109625 грн 60 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем також заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 64116 грн 93 коп. за період з 09.12.2014 по 10.06.2015 включно, (за 184 дні).

В пункті 6.8. договору сторонами було погоджено, що у разі несвоєчасної оплати товару відповідач повинен сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення оплати від вартості неоплаченої продукції, однак не більше 5% від вартості своєчасно несплаченої продукції.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені, суд приходить до висновку, що позивачем помилково було нараховано пеню за період більший ніж 6 місяців з 09.12.2014 по 10.06.2015 включно. Правильним є період нарахування за 6 місяців, з 09.12.2014 по 09.06.2015 включно (становить 183 дні). Крім того, позивачем не було враховано наявності застереження у п. 6.8. договору, згідно якого пеня нараховується в розмірі не більше 5% від вартості своєчасно несплаченої продукції.

Враховуючи встановлене сторонами застереження в п.6.8. договору, за розрахунком суду з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 18545 грн 20 коп. (пеня нарахована в сумі 5 176 грн 23 коп. з суми боргу 337379 грн 50 коп за період з 09.12.2014 по 28.12.2014, що не перевищує 5% вартості своєчасно несплаченої продукції; пеня в сумі 13368 грн 97 коп., яка обмежена судом в розмірі 5% вартості своєчасно несплаченої продукції встановленого сторонами застереження, з суми боргу 267379 грн 50 коп за період з 29.12.2014 по 09.06.2015 та становила б в разі повного її стягнення - 58501 грн 17 коп.)

Відповідачем, в свою чергу, було заявлено клопотання про зменшення розміру нарахованої позивачем пені в сумі 64116 грн 90 коп. на 70%, з приводу якого суд зазначає наступне.

Частина 233 Господарського кодексу України передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вказана норма кореспондується з пунктом 3 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п.3 ст.83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони ( в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін та оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема із розміром збитку.

Відповідач просить зменшити розмір пені до 70%, посилаючись на скрутне фінансове становище підприємства, перебування більшості активів на території проведення антитерористичної операції, наявності заборгованості з виплати заробітної плати працівникам підприємства та наявність збитків згідно даних наведених в фінансовому звіті за перше півріччя 2015 року.

В обґрунтування відповідачем надано: звіт про фінансові результати за перше півріччя 2015 року, в якому відображено 518 255 грн збитків; довідку за підписом головного бухгалтера про наявну заборгованість з виплати заробітної плати, а також відомості з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України про місцезнаходження двох відокремлених підрозділів «Шахтоуправління Свердловське» та «Шахтоуправління Червонопартизанське» в м. Свердловськ Луганської області, на території проведення антитерористичної операції.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання, надані в обґрунтування документи, та заслухавши представників сторін, суд не вбачає підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем зобовязання, а також здійснення погашення заборгованості за час розгляду спору судом. Натомість дії, вчинені представниками відповідача (неявка в судові засідання, подання клопотань про відкладення розгляду справи через необхідність підготовки витребуваних судом документів, проведення переговорів з позивачем для мирного врегулювання спору), ненадання відзиву та витребуваних документів, не прийняття участі у звірці розрахунків з позивачем свідчать про зловживання процесуальними правами та штучне затягування розгляду справи.

Як вбачається з поданих документів, відповідачем подано не повний фінансовий звіт підприємства за результатами лише першого півріччя 2015 року, без відображення реальної господарської діяльності підприємства за весь рік (звітні 9 місяців), руху коштів на рахунках підприємства, нерозподіленого прибутку підприємства, отриманих доходів, майна, що знаходиться на балансі підприємства. Відповідачем не надано також балансу та інших річних фінансових форм, звітів про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства, звіти з оплати праці по підприємству та його підрозділам.

Суд також звертає увагу на те, що специфікацію на поставку товару було укладено сторонами 01.08.2014, а поставлений товар було прийнято та не повернуто відповідачем в жовтні 2014 року, натомість оплата мала проводитися з відстрочкою платежу до 08.12.2014, тобто тоді, коли тривало проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей.

Крім того, відповідач просив зменшити розмір нарахованої позивачем пені саме з суми 64116 грн 93 коп. на 70%, не перевіривши правильність розрахунку позивача та не врахувавши застереження встановлене в п.6.8. договору поставки.

Однак, судом здійснено правильний перерахунок розміру пені, нарахованої за період з 09.12.2014 по 09.06.2015 що становить 18545 грн 20 коп. та підлягає стягненню з відповідача, враховуючи встановлене сторонами застереження, та за своїм розміром фактично відповідає розміру пені, до якого просив відповідач її зменшити.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги визнаються обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи, в частині стягнення основного боргу в сумі 267379 грн 50 коп, пені в сумі 18545 грн 20 коп., 3% річних у сумі 6768 грн 73 коп., інфляційних втрат у сумі 109625 грн 60 коп. В іншій частині позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача витрати зі сплати судового збору в сумі 6034 грн 78 коп.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит", м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Гоголя, буд. 24а, ідентифікаційний код 37596090, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК", м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 69-А, ідентифікаційний код 30105738, основний борг у сумі 267379 грн 50 коп., пеню в сумі 18545 грн 20 коп., 3% річних у сумі 6768 грн 73 коп., інфляційні втрати в сумі 109625 грн 60 коп., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 6034 грн 78 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.12.2015.

Суддя О.В. Драгнєвіч