РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2015Справа №910/27068/15
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" про стягнення 15 826,93 грн., за участю представників позивача - не з'явився, відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про стягнення 2 323,71 грн. пені, 580,61 грн. 3% річних та 12 922,61 грн. інфляційних втрат за період з 12.09.2014 року по 13.07.2015 року у зв'язку із неналежним виконанням договору банківського рахунку №85 від 16.03.2011 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 04.11.2015 року

04.11.2015 року представником відповідача в судовому засіданні надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову.

09.12.2015 року в судовому засіданні представником позивача надано заперечення на відзив.

09.12.2015 року в судовому засіданні оголошено перерву на 16.12.2015 року.

15.12.2015 року представником позивача через канцелярію суду надано письмові пояснення по справі та клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

16.12.2015 року представники позивача та відповідача в судове засідання не з'явилися, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що нез'явлення представників сторін не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представників сторін, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.03.2011 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (клієнт) та ПАТ «АКБ «Київ» (банк) було укладено договір банківського рахунку №85, за умовами якого банк здійснює обслуговування поточного рахунка клієнта, що використовується для зберігання грошових коштів та здійснення усіх видів операцій, у відповідності з чинним законодавством України, в національній валюті України, та/або в іноземних валютах, а саме: НОМЕР_1 (далі рахунок) (п.1.1. договору банківського рахунку №85).

Банк зобов'язується проводити комплексне обслуговування рахунків клієнта та здійснювати за дорученням клієнта розрахункові та касові операції у відповідності з чинним законодавством України (п. 2.1.1. договору банківського рахунку №85).

Банк зобов'язується здійснювати обслуговування рахунків клієнта в операційний час (п. 2.1.2. договору банківського рахунку №85).

Банк зобов'язується списувати кошти з рахунку за дорученням клієнта на підставі касового документа (п. 2.1.5. договору банківського рахунку №85).

Проте, платіжне доручення №341 від 11.09.2014 року на суму 23 237,10 грн., яке було надано позивачем не було виконано ПАТ «АКБ «Київ».

Натомість ПАТ «АКБ «Київ» надіслав позивачу письмову відповідь від 21.10.2014 року, в якій зазначено, що банк по суті визнає невиконання своїх зобов'язань, та вказує, що виконає їх по мірі накопичення коштів на кореспондентському рахунку.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд (частина 3 статті 1066 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (частина 3 статті 1068 Цивільного кодексу України).

Отже, ПАТ «АКБ «Київ» не виконував належним чином зобов'язання з розрахунково-касового обслуговування позивача за договором банківського рахунку №85 від 16.03.2011 року.

29.08.2014 відповідно до постанови Правління Національного банку України № 539/БТ Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Київ" було віднесене до категорії проблемних.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 61 "Деякі питання участі держави у виведенні з ринку Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ" визначено, що держава в особі Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" бере участь у виведенні Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ" з ринку шляхом придбання його активів та зобов'язань у разі віднесення Національним банком Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ" до категорії неплатоспроможних.

28.02.2015 Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 128 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ" до категорії неплатоспроможних", на підставі якої Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.02.2015 № 39 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Акціонерний комерційний банк "Київ", та запроваджено у банку з 25.02.2015 тимчасову адміністрацію і призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації відповідача.

На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 61 між Публічним акціонерним товариством "Укргазбанк" (відповідачем) та уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «АКБ «Київ» було укладено договір від 19.06.2015 року про передачу приймаючому банку активів і зобов'язань неплатоспроможного банку (договір про передачу активів і зобов'язань).

Зобов'язання, які відповідач прийняв на себе за договором про передачу активів і зобов'язань перелічені в п. 1.3. цього договору, зокрема, зобов'язання неплатоспроможного банку щодо повернення грошових коштів залучених неплатоспроможним банком на поточні/вкладні (депозитні) рахунки клієнтів, і сплати процентів за договорами банківського рахунку/вкладу (депозиту), укладеними неплатоспроможним банком та інші грошові зобов'язання неплатоспроможного банку включені до Реєстру зобов'язань, на суму 596 952 597,91 грн.

Тобто, зобов'язання із виплати 3% річних, інфляційних втрат та пені не передавались відповідачу за договором про передачу активів і зобов'язань.

25.06.2015 року було завершено процедуру передачі активів та зобов'язань ПАТ «АКБ «Київ» на користь відповідача, про що було повідомлено на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на офіційному сайті ПАТ «АКБ «Київ» та на офіційному сайті Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк".

13.07.2015 року позивач звернувся до відповідача з метою отримання своїх грошових коштів, у зв'язку з чим 13.07.2015 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Укргазбанк" було укладено додаткову угоду №1 до договору банківського рахунку №85 від 16.03.2011 року, за умовами якої сторони домовились внести зміни до договору банківського рахунку №85 від 16.03.2011 року шляхом укладення нового договору банківського рахунку № 56/15-27/24-РП від 13.07.2015 року.

Факт виконання 13.07.2015 року відповідачем своїх зобов'язань за договором банківського рахунку № 56/15-27/24-РП від 13.07.2015 року, а саме повної виплати позивачу його грошових коштів, що знаходились на його банківському рахунку, підтверджується поясненнями сторін в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Позивачем належних та допустимих доказів в підтвердження порушення саме відповідачем його прав суду не надано.

Отже, позивачем не доведено обставин, на які він посилається як на підставу заявлених вимог.

За таких обставин, правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні, тому у позові слід відмовити.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 21.12.2015р.

Суддя С.О. Чебикіна