КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2015 р. Справа№ 910/19812/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Іващенко М.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність від 25.02.2015, № б/н);

від відповідача 1: ОСОБА_3 (довіреність від 18.12.2013 № 809);

Старіков Є О. (довіреність від 31.07.2015, № 334);

від відповідача 2: не зявився;

від третьої особи: не зявився;

розглянувши матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Підйомні машини"

на рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2015

у справі № 910/19812/15 (суддя Демидов В.О.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Підйомні машини"

до 1) публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк",

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова лізингова група"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі"

про визнання договору припиненим, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.10.2015 у справі № 910/19812/15 в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Підйомні машини" про визнання договору застави рухомого майна, а саме: баштових кранів МС 85В серійний номер № 96076 та МДТ 178 серійний номер № 400316 від 25.06.2007, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова лізингова група та Публічним акціонерним товариством акціонерний банк Укргазбанк таким, що припинив свою дію відмовлено повністю.

Прийняте рішення судом першої інстанції мотивоване тим, що заборгованість за кредитним договором № 68 від 03.04.2007 з метою забезпечення виконання зобовязань якого укладений спірний договір застави від 20.06.2007 не сплачена та відомості про обтяження рухомого майна було включено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, а також тим, що позивач набув права власності на баштові крани (предмет застави) на підставі акту про перехід права власності № 1 від 19.02.2013, тобто після укладення договору застави.

Не погодившись із вказаним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Підйомні машини" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2015 у справі № 910/19812/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ "Підйомні машини" у повному обсязі.

Апеляційну скаргу скаржник обґрунтував тим, що при вирішенні спору по даній справі діє та має застосовуватися судом презумпція правомірності набуття позивачем права власності на майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивач вважає, що він як добросовісний набувач набув право власності на майно, оскільки набрало законної сили рішення суду про відмову в задоволенні позову про витребування майна із чужого незаконного володіння. Скаржник наголошує, що право власності на майно набуто позивачем на підставі договору та встановлено рішенням суду, а тому власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння. Позивач зауважує, що наявність права власності на майно як обєктивної обставини, не залежить від волі і дій відповідачів, за яку (обставину) відповідачі не відповідають і яка зумовила неможливість виконання зобовязання у вигляді договору застави майна, є безумовною підставою для задоволення позову.

03.12.2015 через відділ діловодства від позивача по справі надішли письмові пояснення в яких позивач зазначив, що судом першої інстанції було повністю проігноровано права позивача як власника майна, яке є предметом застави. Позивач зауважує, що законодавством не передбачена можливість обмеження у здійсненні права власності шляхом збереження застави майна для нового власника. Тому скаржник вважає, що заставне майно наразі є власністю позивача і саме за рахунок нього не можуть бути задоволені вимоги відповідача 1 до відповідача 2, то і спірний договір застави також має бути припиненим.

03.12.2015 через відділ діловодства суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якій відповідач 1 зазначає, що звертаючись до суду позивач не наводить жодного обґрунтування порушення його субєктивного матеріального права, або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також відповідності позовних вимог способам захисту права, встановленим приписами чинного законодавства. Відповідач 1 зауважує, що відповідач 2 не виконав належним чином взяті на себе зобовязання перед банком за кредитним договором, заборгованість за кредитом у повному обсязі не сплатив, тому будь-які підстави для припинення обтяження спірного майна відсутні. Також відповідач 1 зазначає, що постановою господарського суду м. Києва від 09.04.2012 по справі № 44/459-б відповідача 2 визнано банкрутом та судом визнано грошові вимоги відповідача 1 в розмірі 24482705,36 грн.

Представник позивача в судовому засіданні 07.12.2015 підтримав подану апеляційну скаргу та просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2015 у справі № 910/19812/15, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представники відповідача 1 в судовому засіданні 07.12.2015 заперечили проти поданої апеляційної скарги.

Представники відповідача 2 та третьої особи в судове засідання 07.12.2015 не зявилися, про причини неявки суд не повідомили.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

ТОВ «Фінансова лізингова група» (лізингодавець, відповідач 2) та ТОВ «Міжнародний центр торгівлі» (лізингоодержувач, третя особа 02.04.2007 та 25.06.2007 уклали договори фінансового лізингу №105вл/04/07, №106вл/04/07, №107вл/04/07, №120-1л/06/07, №121-1л/06/0.

Предметом вказаних лізингових договорів стали баштові крани: МС 85Б, 2003 р. випуску, серійний №96076; МДТ 178, 2005 р. випуску, серійний №400316; МДТ 178, 2003 р. випуску, серійний №95898; МДТ 178 2007 р. випуску, серійний №402252; МС 175В, 2007 р. випуску, серійний №350336.

20.06.2007 та 24.10.2007 між ПАТ акціонерний банк «Укргазбанк» (заставодержатель, відповідач) та ТОВ «Фінансова лізингова група» (заставодавець) укладено договори застави, відповідно до якого заставодавець в забезпечення вимог заставодержателя за кредитними договорами № 68 від 03.04.2007 та № 88 від 26.06.2007 було передано в заставу банку баштові крани: МДТ-178, серійний № 95248; МДТ-178, серійний № 400316; МС-85В, серійний № 96076, МТД-178, серійний № 402252; МС-175В, серійний № 350336.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Міжнародний центр торгівлі» перерахував на користь позивача лізингові платежі за користування предметами лізингу в розмірі 6213215,94 грн.

ТОВ «Фінансова лізингова група» передала, а ТОВ «Міжнародний центр торгівлі» (третя особа 1) прийняло у власність баштові крани (предмет лізингових договорів), а саме: МС 85В, серійний № 96076; МДТ 178, серійний № 400316; МДТ 178, серійний № 98248; МДТ 178, серійний № 402251; МС 175В, серійний № 350336. 06.04.2010, що підтверджується актами прийому-передачі від 06.04.2010.

06.04.2010 ТОВ «Фінансова лізингова група» та ТОВ «Міжнародний центр торгівлі» укладеними додатковими угодами до договорів лізингу домовилися про дострокове виконання зобов'язань лізингоодержувача щодо викупу предмета лізингу шляхом передачі лізингодавцю лізингоодержувачем простого векселя на суму 1026901,85 грн. за договором фінансового лізингу № 105вл/04/07, і на суму 2553453,42 грн. за договором фінансового лізингу № 106вл/04/07.

08.10.2012 між ТОВ «Міжнародний центр торгівлі» замовник) та ТОВ Підйомні машини» (виконавець) укладено договір про надання послуг № 1/12, відповідно до умов якого виконавець зобовязується за завданням замовника надати, а замовник зобовязується прийняти та сплатити на умовах і в порядку визначеному цим договором, послуги.

Договором застави від 18.02.2013, укладеним між ТОВ "Підйомні машини" (заставодержавтель, позивач) та ТОВ «Міжнародний центр торгівлі» (заставодавець). третя особа в забезпечення вимог заставодержателя за договором надання послуг №1/12 від 08.10.2012 передала ТОВ «Підйомні машини» в заставу баштові крани у кількості 6 шт., а саме: МС 175В, серійний №350336; МДТ 178, серійний №400316; МДТ 178, серійний №98248; МС 85В, серійний №96076; МДТ 178, серійний №402251; МС 235В, серійний №351012.

Надалі ТОВ «Міжнародний центр торгівлі» зобов'язалося передати, а ТОВ «Підйомні машини» - прийняти у власність баштові крани у кількості 6 шт., а саме: МС 175В, серійний №350336; МДТ 178, серійний №400316; МДТ 178, серійний №98248; МС 85В, серійний №96076; МДТ 178, серійний №402251; МС 235В, серійний №351012 відповідно до умов договору переходу права власності на заставне майно № 0007 від 19.02.2013.

Позивач прийняв у власність, а третя особа передала баштові крани у кількості 6 шт., а саме: МС 175В, серійний №350336; МДТ 178, серійний №400316; МДТ 178, серійний №98248; МС 85В, серійний №96076; МДТ 178, серійний №402251; МС 235В, серійний №351012, що вбачається з акту про перехід права власності № 1 від 19.02.2013

Зазначені обставини встановлені у постанові Вищого господарського суду України від 02.12.2014 у справі № 910/25819/13

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2014 у вказаній справі № 910/25819/13, яке залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 02.12.2014, встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр торгівлі», виконавши умови договорів лізингу щодо оплати лізингових платежів, набуло у власність спірне майно, а тому вказані факти не доказуються при розгляді даної справи. А також зазначено про наявність в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна записів про обтяження спірного майна (витяг № 43559927 від 25.02.2010: записи про обтяження № 3 та № 88) та продовження строку дії обтяжень до 25.10.2017 та 09.11.2017.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Обов'язковість виконання судового рішення передбачено нормами чинного законодавства, в тому числі ст. 124 Конституції України.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З матеріалів справи також вбачається, що 03.04.2007 між ПАТ акціонерний банк «Укргазбанк» та ТОВ «Фінансова лізингова група» укладено кредитний договір № 68 на суму 1037607,00 євро на строк до 02.02.2012 під 10 % річних з цільовим призначенням кредиту - фінансування операцій фінансового лізингу трьох баштових кранів (з подальшими змінами та доповненнями).

В забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору ТОВ «Фінансова лізингова група» передало в заставу Банку лізингові баштові крани - МС 85Б, 2003 року випуску, серійний № 96076 та МДТ 178, 2005 року випуску, серійний номер № 400316.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 01.03.2011 у справі № 44/459-б про банкрутство ТОВ «Фінансова лізингова група» визнано кредиторські вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк», в тому числі за кредитним договором № 68 від 03.04.2007.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору застави рухомого майна, а саме: баштових кранів МС 85В серійний номер № 96076 та МДТ 178 серійний номер № 400316 від 25.06.2007, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова лізингова група та Публічним акціонерним товариством акціонерний банк Укргазбанк таким, що припинив свою дію, оскільки позивач вважає, що на підставі акту про перехід права власності № 1 від 19.02.2013 набув права власності на вищезазначені 6 баштових кранів, а тому відповідно до ст. 28 Закону України «Про заставу», застава майна (баштових кранів) відповідно до договору застави, укладеного між банком та ТОВ «Фінансова лізингова група» має бути припинена, так як свої зобов'язання ТОВ «Міжнародний центр торгівлі» перед ТОВ «Фінансова лізингова група» виконало, а тому і перед банком також, так як дія договору фінансового лізингу припинилась.

Стаття 175 ч.1 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що були встановлені договором.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Ч. 1 статті 546 Цивільного кодексу України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 572 Цивільного кодексу України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Ч. 1 статті 576 Цивільного кодексу України визначено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Статтею 1 Закону України «Про заставу» визначено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно з статтею 3 Закону України «Про заставу», заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання.

Статтею 49 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодавець може укласти договір застави як належних йому на момент укладення договору прав вимоги по зобов'язаннях, в яких він є кредитором, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. У договорі застави прав повинна бути вказана особа, яка є боржником по відношенню до заставодавця. Заставодавець зобов'язаний повідомити свого боржника про здійснену заставу прав. Строкове право вимоги, яке належить заставодавцю-кредитору може бути предметом застави тільки до закінчення строку його дії. У договорі застави прав, які не мають грошової оцінки, вартість предмета застави визначається угодою сторін.

Статтею 28 Закону України «Про заставу» встановлено підстави припинення застави, до яких віднесено: припинення забезпеченого заставою зобов'язання; загибель заставленого майна; придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; примусовий продаж заставленого майна; закінчення терміну дії права, що складає предмет застави та інші випадки припинення зобов'язань, установлені законом.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про припинення дії кредитного договору № 68 від 03.04.2007, або його розірвання та докази виконання ТОВ «Фінансова лізингова група» своїх зобов'язань перед ПАТ АБ «Укргазбанк» за кредитним договором, які б могли стати підставою для припинення застави за договором застави від 20.06.2007.

Спірний договір застави укладено 20.06.2007 з метою забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Фінансова лізингова група» за кредитним договором № 68 від 03.04.2007 та як правильно встановив місцевий господарський суд заборгованість за яким не сплачена.

З матеріалів справи вбачається, що відомості про обтяження рухомого майна було включено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Також судом встановлено, що позивач набув права власності на баштові крани (предмет застави) на підставі акту про перехід права власності № 1 від 19.02.2013, після укладення договору застави.

Враховуючи викладене, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2015 у справі № 910/19812/15 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню. У звязку з цим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

В той же час, доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Підйомні машини" на рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2015 у справі № 910/19812/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2015 у справі № 910/19812/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/19812/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді О.І. Лобань

ОСОБА_1