ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2015р. Справа№ 914/3110/15

За позовною заявою: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Стрий Львівської області

до відповідача: Дочірнього підприємства "Львівський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" в особі філії " Стрийська ДЕД», м.Стрий Львівської області

про: стягнення 70 562,51 грн.

Головуючий суддя Кітаєва С.Б.

Суддя Сухович Ю.О.

Суддя Щигельська О.І.

За участю представників :

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність у матеріалах справи);

від відповідача: не з»явився.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили.

Суть спору: Позов заявлено Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, м.Стрий Львівської області, до Дочірнього підприємства Львівський облавтодор ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» в особі філії «Стрийська ДЕД», м.Стрий Львівської області про стягнення 70 562,51 грн. заборгованості, з якої 47 708,51 грн. сума основного боргу, 11 428,77 грн. пеня, 1 144,77 грн. три проценти річних, 10 280,85 грн. інфляційні втрати. Крім судового збору в сумі 1 827,00 грн. позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача 7 000,00 грн. витрат за юридичні послуги.

Ухвалою суду від 04.09.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 12.10.2015 року.

07.10.2015 року за вх.№42969/15 в суді зареєстровано лист представника позивача в додаток до якого до справи подано документи (в т.ч. і оригінали) та надано додаткові пояснення стосовно заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні 12.10.2015 року представником позивача подано пояснення у справі , яке в подальшому зареєстроване за вх.№43501/15 12.10.2015 року та приєднано до матеріалів справи, а представником відповідача відзив на позовну заяву, який в подальшому зареєстрований за вх.№43494/15 12.10.2015 року та приєднаний до матеріалів справи.

26.10.2015 року представником відповідача подано клопотання про розстрочення виконання рішення. ( вх.№46017/15 від 26.10.15р. ).

З підстав, зазначених в ухвалі від 12.10.2015 року розгляд справи відкладався на 27.10.2015 року.

20.10.2015 року за вх.№44846/15 в суді зареєстровано клопотання представника відповідача про долучення до справи доказів.

20.10.2015 року за вх.№44845/15 в суді зареєстровано Додаткові письмові пояснення, а 23.10.2015 року за вх.№45667/15 пояснення на відзив відповідача,подані представником позивача.

З підстав, зазначених в ухвалі від 27.10.2015 року суд , задоволивши клопотання представника відповідача (вх.№ 4979/15 від 27.10.2015р. ), продовжив строк розгляду справи на п»ятнадцять днів з 04.11.2015 року та відклав розгляд справи на 16.11.2015 року.

В додаток до клопотання , яке поступило до суду 09.11.2015 року (вх.№48149/15) представником позивача долучено до матеріалів справи заяву позивача (ФОП ОСОБА_1В.) , з підстав наведених у якій останній просить відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про розстрочення виконання рішення, долучено також довідку від 09.11.2015 року у якій позивач підтверджує, що за договором про надання послуг №3/10-14 від 10 жовтня 2014 року заборгованість складає 55 562,51 грн., з якої: 32 708.12 грн. основний борг, 11 428,77 грн. пеня, 1 144,77 грн. три проценти річних, 10 280,85 грн. інфляційні втрати.

13.11.2015 року за вх.№49243/15 в суді зареєстровано подане представником відповідача клопотання від 11.11.2015 року, у якому просить клопотання від 26.10.2015 року про розстрочення виконання рішення до уваги не брати, у зв»язку із наявними в даному клопотанні недоліками при його виготовленні, а додатки до клопотання від 26.10.2015 року врахувати в якості доказів до клопотання від 11.11.2015 року про розстрочення виконання рішення. (клопотання від 11.11.2015р. про розстрочення виконання рішення рівними частинами на один рік, тобто, на дванадцять місяців, подано представником відповідача до суду 13.11.2015 року та зареєстровано за вх.№49244/15).

З підстав, наведених в ухвалі від 16.11.2015 року призначено розгляд справи у складі трьох суддів, відкладено розгляд клопотання відповідача від 13.11.2015 року вх.№49244/15 про розстрочення виконання рішення.

Наявним у справі Протоколом господарського суду Львівської області автоматичного визначення складу колегії суддів , визначено членів колегії суддів для розгляду справи №914/3110/15, а саме, суддю Сухович Ю.О. та суддю Щигельську О.І.

Ухвалою від 17.11.2015 року прийнято справу №914/3110/15 до розгляду колегіально у складі трьох суддів: головуючий суддя Кітаєва С.Б., судді Сухович Ю.О. та Щигельська О.І., судове засідання призначено на 16.12.2015 року.

Довідкою від 09.12.2015р. (вх.№54181/15 від 14.12.15р. ) позивач підтвердив суму заборгованості за Договором про надання послуг №3/10-14 від 10 жовтня 2014 року в сумі 55 562,51 грн., з якої: 32 708,12 грн. основний борг, 11 428,77 грн. пеня, 1 144,77 грн. три проценти річних, 10 280,85 грн. інфляційні втрати.

В судовому засіданні 16.12.2015 року, з підстав наведених у позовній заяві, наданих суду поясненнях, представник позивача підтвердив наявність заборгованості за Договором про надання послуг №3/10-14 від 10 жовтня 2014 року в сумі 55 562,51 грн. з якої : 32 708,12 грн. основний борг, 11 428,77 грн. пеня, 1 144,77 грн. три проценти річних, 10 280,85 грн. інфляційні втрати, які просить на користь позивача стягнути з відповідача, а також стягнути повністю понесені витрати по сплаті судового збору (оскільки часткове погашення основного боргу мало місце після порушення судом провадження у справі), стягнути 7 000,00 грн. витрат на юридичні послуги, категорично заперечує проти задоволення клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення, з підстав, наведених у поданій до справи заяві за підписом ФОП ОСОБА_1

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, із клопотаннями, заявами про наміри подати додаткові докази до справи станом на 16.12.2015 року до суду не звертався, доказів проведення розрахунків з позивачем за надані послуги на суму 32 708,12 грн. не надав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст.75 ГПК України при відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази та заслухавши пояснення представника позивача, суд,-

встановив:

10 жовтня 2014р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (виконавець) та філією «Стрийська ДЕД» ДП «Львівський Облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (замовник) було укладено договір про надання послуг №3/10-14 (надалі договір) за умовами якого виконавець в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, зобовязувався надати послуги з перевезення вантажів замовника власним транспортним засобом, а замовник зобовязувався прийняти та оплатити надані послуги.

Згідно п.2.1. договору розрахунки між виконавцем і замовником здійснюються шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок виконавця.

Відповідно до п.2.2. договору вартість послуг визначається по факту наданих послуг згідно відпрацьованого часу на підставі товарно-транспортних накладних та акту виконаних робіт.

Згідно п.2.3. договору замовник зобовязаний оплатити вартість наданих послуг по перевезенню протягом 3-х днів з моменту виставлення рахунку виконавцем.

За умовами п.4.3. договору за несвоєчасну оплату замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від розміру заборгованості за кожний день прострочки.

Позивач свої зобовязання по виконанню умов договору №3/10-14 від 10.10.2014р. виконав повністю, надав відповідачу (замовнику) послуги з перевезення вантажів замовника у період з 10.12.2014р. по 31.01.2015 року на загальну суму 102 708,08, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) на вказану суму, а саме:

Актами за 10.12.2014 року на суму 19 379,61 грн. , з яких : акт №1/12-14 на суму 1898,19 грн., акт №2/12-14 на суму 2475,90 грн., акт №3/12-14 на суму 5 502,00 грн., акт №4/12-14 на суму 2084,22 грн., акт №5/12-14 на суму 1267,50 грн., акт №6/12-14 на суму 4 951,80 грн., акт №7/12-14 на суму 800,00 грн., акт №8/12-14 на суму 400,00 грн.

Актами за 11.12.2014 року на суму 4 871,69 грн., з яких: акт №9/12-14 на суму 1 898,19 грн, акт №10/12-14 на суму 2 173,50 грн., акт №11/12-14 на суму 800,00 грн.

Актами за 12.12.2014 року на суму 17 661,24 грн, з яких : акт №12/12-14 на суму 4 951,80 грн., акт №13/12-14 на суму 2 063,25 грн., акт №14/12-14 на суму 1 898,19 грн., акт №17/12-14 на суму 8 748,00 грн.

Актом за 23.12.2014 року №23/12-14 на суму 2 115,00 грн.

Актом за 26.12.2014 року №25/12-14 на суму 2 115,00 грн.

Актами від 29.01.2015 року №1/1-15 на суму 18 855,18 грн., та за 31.01.2015 року №3/1-15/1 на суму 37 710,36 грн. ( на загальну суму 56 565,54 грн. ).

Як стверджує позивач, у передбачені договором строки відповідач оплату за надані позивачем послуги у повному обсязі не здійснив , лише частково на загальну суму 55 000,00 грн. до звернення позивача з позовом до суду, а саме: 04.02.2015 року відповідач перерахував позивачу 30 000,00 грн. за надані послуги, 31.03.2015 року перерахував 10 000,00 грн, 07.04.2015 року 10 000,00 грн., 22.06.2015р. -5 000,00 грн.

Актом звірки взаємних розрахунків , проведеною сторонами, сальдо на користь позивача станом на 30.04.2015 року підтвердженно в сумі 52 708,12 грн.

Актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.07.2015 року та у якому виведено сальдо на користь позивача в сумі 47 708,12 грн.

Після звернення позивача з позовом до суду (28.08.2015р. дата на штемпелі поштового відділення на конверті , у якому позовна заява з документами скерована позивачем до господарського суду Львівської області) відповідач перерахував позивачу 02.09.2015 року 5 000,00 грн., а 15.09.2015 року 10 000,00 грн. , що разом складає 15 000,00 грн.

Актом звірки взаємних розрахунків станом на 22.10.2015 року, у якому відображено вище перелічені оплати відповідача, сторонами підтверджено заборгованість на користь ФОП ОСОБА_1 в сумі 32 708,12 грн.

Станом на момент розгляду спору (16.12.2015р.) основний борг за надані позивачем , однак не оплачені відповідачем послуги складає 32 708,12 грн., що підтвердив позивач у довідці, яка поступила до суду 14.12.2015 року (вх.№54181/15) а його представник у судовому засіданні.

Доказів зворотнього відповідач суду не надав.

Як вбачається із наявних у справі документів позивач намагався врегулювати спір з відповідачем у добровільному порядку. Так, 27.05.2015р. позивачем було надіслано на адресу відповідача претензію №1 про повернення грошових коштів за договором про надання послуг. Відповіді на претензію ФОП ОСОБА_1 не отримала, хоча 22 червня 2015 року філія «Стрийська ДЕД» ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» перерахувала на рахунок позивача грошові кошти в сумі 5 000,00 грн.

Оскільки позивачем не було отримано рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 27.05.2015 року, на підставі якого можна було б вважати, що відповідач отримав претензію №1 від 27.05.2015 року, ФОП ОСОБА_1 подала претензію №2 від 23.07.2015 року наручно відповідачу. Відповідач претензію №2 отримав 23.07.2015р. та зареєстрував за вхідним номером 206. Представник відповідача факту отримання претензії не заперечував в судових засіданнях.

Відтак, основний борг відповідача за надані послуги з перевезення вантажу по договору №3/10-14 від 10.10.2014 року складає 32 708,12 грн.

Згідно умов ст.625 ЦК України позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати та 3% річних, які згідно розрахунків у позовній заяві становлять 1 144,77 грн. 3% річних, 10 280,85 грн. інфляційних.

Крім того, позивач керуючись умовами п.4.3. договору, у звязку із порушенням строків оплати, нарахував відповідачу пеню, яка згідно поданого розрахунку позовних вимог становить 11 428,77 грн.

Отже, загальна сума заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача станом на момент вирішення спору по суті становить 55 562,51 грн. заборгованості, з яких 32 708,12 грн. сума основного боргу, 10 280,85 грн. інфляційні втрати, 1 144,77 грн. три проценти річних та 11 428,77 грн. пеня.

Також позивач просить стягнути з відповідача 1 827,00 грн. судового збору та 7 000,00 грн. витрат за юридичні послуги на підставі ст.ст.44, 49 ГПК України.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовамист.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із положеннями частин першої та третьої статті 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.1 ст.916 ЦК України, за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Відповідно до п.2.2. договору вартість послуг визначається по факту наданих послуг згідно відпрацьованого часу на підставі товарно-транспортних накладних та акту виконаних робіт.

Факт виконання позивачем своїх зобовязань по договору №3/10-14 від 10 жовтня 2014 року у період з 10.12.2014 року по 31.01.2015 року підтверджується підписаними сторонами актами здачі-приймання робіт (надання послуг) на загальну суму 102 708,08 грн., а саме: актами за 10.12.2014 року на суму 19 379,61 грн. , з яких : акт №1/12-14 на суму 1898,19 грн., акт №2/12-14 на суму 2475,90 грн., акт №3/12-14 на суму 5 502,00 грн., акт №4/12-14 на суму 2084,22 грн., акт №5/12-14 на суму 1267,50 грн., акт №6/12-14 на суму 4 951,80 грн., акт №7/12-14 на суму 800,00 грн., акт №8/12-14 на суму 400,00 грн.; актами за 11.12.2014 року на суму 4 871,69 грн., з яких: акт №9/12-14 на суму 1 898,19 грн, акт №10/12-14 на суму 2 173,50 грн., акт №11/12-14 на суму 800,00 грн.; актами за 12.12.2014 року на суму 17 661,24 грн, з яких : акт №12/12-14 на суму 4 951,80 грн., акт №13/12-14 на суму 2 063,25 грн., акт №14/12-14 на суму 1 898,19 грн., акт №17/12-14 на суму 8 748,00 грн.;актом за 23.12.2014 року на суму 2 115,00 грн.; актом за 26.12.2014 року №25/12-14 на суму 2 115,00 грн. ; актами від 29.01.2015 року №1/1-15 на суму 18 855,18 грн., та від 31.01.2015 року №3/1-15/1 на суму 37 710,36 грн. ( на загальну суму 56 565,54 грн. ).

Факт часткової оплати відповідачем боргу за надані позивачем послуги підтверджується наявними в матеріалах справи виписками банку . Відповідачем перераховано позивачу : 04.02.2015 р. 30 000,00 грн., 31.03.2015 р. 10 000,00 грн., 07.04.2015р. 10 000,00 грн., 22.06.2015р. 5 000,00 грн. (в загальній сумі 55 000,00 грн. до звернення позивача з позовом до суду), та 15 000,00 грн. після порушення судом провадження у справі, а саме : 02.09.2015 року 5 000,00 грн. та 15.09.2015 р. 10 000,00 грн.

Станом на момент розгляду спору (16.12.2015р.) неоплаченими залишились послуги надані на загальну суму 32 708,12 грн.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов»язку не встановлений або визначений моментом пред»явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов»язок у семиденний строк від дня пред»явлення вимоги, якщо обов»язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.2.3. договору замовник зобовязаний оплатити вартість наданих послуг по перевезенню протягом 3-х днів з моменту виставлення рахунку виконавцем.

Позивачем на підставі актів здачі-приймання робіт (надання послуг) за 10.12.2014 року на суму 19 379,61 грн. ( акт №1/12-14 на суму 1898,19 грн., акт №2/12-14 на суму 2475,90 грн., акт №3/12-14 на суму 5 502,00 грн., акт №4/12-14 на суму 2084,22 грн., акт №5/12-14 на суму 1267,50 грн., акт №6/12-14 на суму 4 951,80 грн., акт №7/12-14 на суму 800,00 грн., акт №8/12-14 на суму 400,00 грн.) було виставлено рахунок-фактуру №СФ-000059 від 10.12.2014 року на суму 19 379,62 грн.

На підставі актів здачі-приймання робіт (надання послуг) за 11.12.2014 року на суму 4 871,69 грн.( акт №9/12-14 на суму 1 898,19 грн, акт №10/12-14 на суму 2 173,50 грн., акт №11/12-14 на суму 800,00 грн.) було виставлено рахунок-фактуру № №СФ-000061 від 11.12.2014 року на суму 4 871,69 грн.

На підставі актів здачі-приймання робіт (надання послуг) за 12.12.2014 року на суму 17 661,24 грн. ( акт №12/12-14 на суму 4 951,80 грн., акт №13/12-14 на суму 2 063,25 грн., акт №14/12-14 на суму 1 898,19 грн., акт №17/12-14 на суму 8 748,00 грн.) було виставлено рахунок-фактуру №СФ-000060 від 12.12.2014 року на суму 17 661,24 грн.

На підставі акту здачі-приймання робіт (надання послуг) за 23.12.2014р. ( акт №23/12-14 на суму 2 115,00 грн.) було виставлено рахунок-фактуру №СФ-000066 від 26.12.2014 року на суму 2 115,00 грн.

На підставі акту здачі-приймання робіт (надання послуг) за 29.01.2015р. та за 31.01.2015 р. ( акти №№1/1-15 на суму 18 855,18 грн. та № 3/1-15/1 на суму 37 710,36 грн., на загальну суму 56 565,54 грн.) було виставлено рахунок-фактуру №СФ-0000001 від 31.01.2015 року на суму 56 565,54 грн.

Слід зазначити, що перелічені акти здачі-приймання робіт (надання послуг) підписані відповідачем без будь-яких зауважень чи претензій з його сторони стосовно об»єємів, якості, вартості виконаних робіт (наданих послуг) і доказів звернення відповідача до позивача із зауваженнями чи претензіями суду не надано. Акти здачі-приймання (надання послуг) завірені гербовими печатками відповідача. Факт підписання відповідачем актів підтверджує також і те що йому разом з актами виконаних робіт (наданих послуг) було вручено й рахунки-фактури на їх оплату. Доказів зворотнього відповідач суду не надав.

Позивачем надано суду акти звірки взаєморозрахунків підписані між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1та філією «Стрийська ДЕД» Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», які проводились сторонами в процесі виконання робіт (надання послуг) та у яких сторони без будь-яких розбіжностей фіксували встановлену ними суму заборгованості за надані послуги на певну конкретну дату. Як вбачається з матеріалів справи, Актом звірки взаємних розрахунків станом на 22.10.2015 року , який підписаний сторонами та завірений гербовими печатками, зафіксовано заборгованість відповідача перед ФОП ОСОБА_1 в сумі 32 708,12 грн.

Факт надання послуг з перевезення по вказаних вище Актах підтверджується як самими актами , оригінали яких у справі, так і товарно-транспортними накладними , копії яких долучено позивачем до справи в додаток до листа вх.№42969/15 від 07.10.15р., а оригінали яких позивачем надавались суду для огляду.

Матеріалами у справі підтверджується факт надіслання відповідачу 27.05.2015р. претензії №1 про повернення грошових коштів за договором про надання послуг та вручення відповідачу наручно 23.07.2015 року претензії №2 , яка останнім зареєстрована 23.07.2015р. за вхідним номером 206.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем було частково здійснено оплату за надані послуги ( в загальному перераховано 70 000,00 грн.) , у тому числі 15 000,00 грн. відповідач перерахував після подання позивачем позову на розгляд до господарського суду, що підтверджується банківськими виписками , які долучені до матеріалів справи, актом звірки взаємних розрахунків сторін станом на 22.10.2015 року.

Доказів зворотнього матеріали справи не містять і на такі докази сторони не посилаються.

Відповідач стверджує, що прострочення виконання зобов'язання із оплати за надані послуги не настало, оскільки позивачем не доведено факт виставлення йому рахунків, тобто отримання вказаних рахунків відповідачем. Водночас, суд звертає увагу на те, що ані чинним законодавством, ані договором, виставлення рахунку не ототожнюється із обов'язком його надання контрагенту. Рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати кошти. Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст.613 ЦК України, тому наявність чи відсутність рахунка-фактури не звільняє відповідача від обов»язку оплатити товар (постанова ВСУ від 29.09.2009 року №37/405).

Відтак, станом на дату прийняття рішення у справі основний борг відповідача за надані послуги з перевезення вантажів по договору №3/10-14 від 10.10.2014р. складає 32 708,12 грн.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобов'язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором та враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення боргу в сумі 32 708,12 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки 15 000,00 грн. основного боргу погашено відповідачем після звернення позивача з позовом до суду, то в цій частині заявлених вимог відсутній предмет спору, а відтак провадження у справі підлягає припиненню.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У наведеному у позовній заяві розрахунку , позивачем нараховано відповідачу за період з 14.12.2014 року по 26.08.2015 року три проценти річних в сумі 1 144,77 грн. та за період з грудня 2014 року по липень 2015 року 10 280,85 грн. інфляційних втрат.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі , зі спливом якого пов»язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний моменти у часі, з настанням якого пов»язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно із ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок ( ст.253 ЦК України).

Згідно із ч.5 ст.354 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Закінчення строку оплати виконаних робіт (наданих послуг) по актах від 10.12.2014 року на загальну суму 19 379,62 грн. припадає на вихідний день, суботу, 13.12.2014 року. Відповідно, днем закінчення строку для оплати вартості виконаних робіт ( наданих послуг) по актах від 10.12.2014 року на суму 19 379,61 грн. є першший за ним робочий день понеділок, 15.12.2014 року. Прострочення виконання грошового зоборв»язання з оплати послуг на суму 19 379,62 грн. починається з 16.12.2014 року ( у розрахунку 3% річних позивач вказує початок прострочення виконання грошового зобов»язання на суму 19 379,62 грн. з 14.12.2014 року).

Закінчення строку оплати виконаних робіт (наданих послуг) по актах від 11.12.2014 року на загальну суму 4 871,69 грн. припадає на вихідний день, неділю, 14.12.2014 року. Відповідно, днем закінчення строку для оплати вартості виконаних робіт ( наданих послуг) по актах від 11.12.2014 року на суму 4 871,69 грн. є першший за ним робочий день понеділок, 15.12.2014 року. Прострочення виконання грошового зоборв»язання з оплати послуг на суму 4 871,69 грн. починається з 16.12.2014 року (у розрахунку 3% річних позивач вказує початок прострочення виконання грошового зобов»язання на суму 4 871,69 грн. з 15.12.2014 року).

Закінчення строку оплати виконаних робіт (наданих послуг) по акту від 29.01.2015 року на суму 18 855,18 грн. припадає на вихідний день, неділю, 01.02.2015 року. Відповідно, останнім днем строку для оплати є перший за ним робочий день, понеділок 02.02.2015 року. Прострочка виконання грошового зобов»язання починається з 03.02. 2015 року ( у розрахунку пози вачем вказано 02.02.2015 року). Нарахування трьох процентів річних у відповідній графі розрахунку від суми 64 997,76 грн. має місце за один день (03.02.15р.).

Відтак, перевіривши розрахунок трьох процентів річних позивача суд, здійснивши свій перерахунок трьох процентів річних, дійшов висновку про часткове, в сумі 1 135,85 грн., задоволення вимоги позивача про стягнення трьох процентів річних.

Пленумом Вищого господарського суду України у п.3.2 Постанови №14 від 17.12.2013р. роз'яснено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Також у п.3.1 вказаної Постанови визначено, що зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що за період з грудня 2014р. по липень 2015р., який вказаний позивачем, їх сума становить 10 305,10 , тобто є більшою ніж просить стягнути останній. Водночас, зважаючи на те, що суд не має права виходити за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак до стягнення з відповідача підлягає 10 280,85 грн.

Щодо заявлених вимог позивача вимог про стягнення 11 428,77 грн. пені за період з 14.12.2015р. по 03.08.2015р., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондують приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

У відповідності до п.4.3. договору за несвоєчасну оплату замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від розміру заборгованості за кожний день прострочки.

Перевіривши розрахунок пені суд встановив, що позивачем (як і у розрахунку трьох відсотків річних) невірно зазначено початок періоду прострочення виконання грошового зобов»язання на суму 19 379,62 грн. та на суму 4 871,7 грн.; від суми 64 997,76 грн. пеня нарахована у відповідній графі розрахунку за два дні прострочки, замість за один (03.02.2015р.), мають місце арифметичні помилки у графі «сума пені за період прострочення (грн.)». Провівши перерахунок пені суд дійшов висновку, що пеня підлягає до стягнення в сумі 11 352,97 грн. В решті суми нарахованої пені позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Таким чином, позов підлягає до задоволення частково , в сумі 55 477,79 грн. заборгованості, з якої : 32 708,12 грн. основного боргу, 11 352,97 грн . пені, 10 280,85 грн. інфляційних втрат, три проценти річних в сумі 1 135,85 грн.

Клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення від 26 жовтня 2015 року, яке поступило до господарського суду 26.10.2015 року та зареєстровано в автоматизованій системі документообігу суду за вх.№46017/15, враховуючи, що воно не підписане стороною відповідача, та волевиявлення останнього у клопотанні вх.№49243/15 від 13.11.15р., підлягає залишенню без розгляду.

В судовому засіданні розглянуто клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення ( вх.№49244/15 від 13.11.15р.).

Заслухавши представника позивача який повністю заперечив у судовому засіданні та у поданій раніше заяві (вх.№48149/15 від 09.11.15р. ) проти задоволення клопотання і розстрочення виконання рішення, посилаючись на те, що здійснення підприємницької діяльності із перевезення вантажів автомобільним транспортом пов»язане із необхідністю придбання палива та комплектуючих частин до автомашин, які імпортуються в Україну із-за кордону та вартість яких напряму залежить від курсу іноземних валют до національної грошової одиниці гривні, якої з часу надання послуг відбулося значне знецінення, що відповідно призвело до знецінення вартості наданих послуг, та у випадку прийняття судом рішення щодо розстрочення виконання рішення відбуватиметься подальше їх знецінення; крім того посилаючись на те, що станом на даний час є ряд судових рішень про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за надані у різні періоди та по різних договорах перевезення, які не виконані, а відтак, кошти за якими не перераховані на рахунок позивача, враховуючи мотиви з яких відповідач просить розстрочити виконання рішення, суд при розгляді клопотання виходив із наступного.

У п.5 ст.83 ГПК України передбачено право суду, постановляючи рішення, відстрочити або розстрочити його виконання. При цьому необхідним є врахування приписів ст.121 ГПК про те, що за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, зокрема, залежно від обставин справи, суд може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно з п.7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р., підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім»ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Виходячи із наведеного, законодавець, у будь-якому випадку пов»язує відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об»єктивними, непереборними, тобто, виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, на підставі ст. 121 ГПК України суд повинен встановлювати матеріальні інтереси обох сторін.

Кожна із сторін договору приймає на себе відповідні ризики можливого погіршення економічної ситуації та свого фінансового стану, підприємств своїх контрагентів та країни в цілому.

Заборгованість відповідача, яка підлягає до стягнення у даній, виникла з вини відповідача і несплата даної заборгованості протягом тривалого часу (починаючи з грудня 2014 року) порушує матеріальні інтереси позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, зважаючи на інфляційні процеси в країні впродовж 2014-2015рр., а відтак може призвести до негативних наслідків для позивача.

Слід зазначити, що у клопотанні яке розглядається, відповідач не покликається на те, що у випадку , якщо виконання рішення не буде розстрочено згідно поданого клопотання, то це призведе до негативних для відповідача наслідків.

На думку суду заявником не обґрунтовано винятковості обставин, що ускладнюють виконання рішення суду у даній справі чи роблять таке виконання неможливим, не подано належних та допустимих доказів, які б могли бути підставою для відстрочення виконання рішення суду, клопотань про витребування відповідних доказів заявником теж не подавалося. Також заявником не доведено, що ті обставини, які, на його думку, унеможливлюють виконання рішення суду на момент розгляду клопотання про розстрочення виконання рішення, зміняться в майбутньому, після можливого розстрочення, та нададуть йому (відповідачу) змогу виконати рішення у даній справі в повному обсязі і сплатити на користь позивача присуджену до стягнення суму коштів.

Відповідачем не доведено, що ним вживаються реальні заходи до виконання рішення суду у справі, а подання до суду клопотання про розстрочення виконання рішення не розцінюється судом як доказ вжиття боржником заходу для реального виконання рішення суду.

Аналізуючи ступінь вини відповідача у виникненні спору, господарський суд прийшов до висновку, що невживання ним заходів щодо погашення боргу перед позивачем за надані послуги з перевезення, позбавляє останнього скористатись своїм правом отримати суму боргу. Крім того, як підтверджують матеріали справи, позивач двічі звертався до відповідача з претензіями у яких заявляв вимоги погасити борг, тим самим намагаючись вирішити спір у добровільному порядку. На жодну претензію відповідач відповіді не надав позивачу, з будь-якими пропозиціями щодо врегулювання спору не у примусовому порядку до позивача не звертався.

Також, відповідачем не надано доказів того, що у нього відсутні кошти на рахунках в банківських установах, зокрема кошти на рахунках у банківських установах філії «Стрийська ДЕД», адже як вбачається із матеріалів у справі, зокрема банківських виписок, кошти в рахунок часткового погашення заборгованості за надані послуги з перевезення перераховувались позивачу саме з рахунків філії в банківських установах.

Щодо посилання відповідача на Постанову про арешт коштів боржника (ВП №34487393) головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної служби України ОСОБА_3, то слід зазначити, що така постанова була винесена 08.10.2013 року (два роки тому назад) і на якій стадії виконання перебуває ВП №34487393 (та чи триває примусове виконання на даний час з огляду на строки виконання судових рішень, встановлені Законом України «Про виконавче провадження») не відомо, і окрім того, боржником згідно зазначеної Постанови є ДП ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (вул.В.Великого,54 м.Львів), а у переліку рахунків в банківських установах, на кошти на яких накладено арешт не значаться рахунки філій. Поряд з цим, як вбачається з Положення філії «Стрийська ДЕД» дочірнього підприємства Львівський облавтодор» Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України», копія якого подана стороною відповідача до матеріалів справи в додаток до клопотання вх.№44846/15 від 20.10.2015 року, Філія має окремий баланс, розрахунковий рахунок в банку, печатку та штампи зі своїм найменуванням ( п.3.5 статті 3 «Юридичний статус Філії» Положення. .

Суд також вбачає за доцільне зазначити про те, що самі по собі фінансові труднощі відповідача не свідчать про те, що особа (відповідач) не може виконати рішення суду, оскільки за умови відсутності у відповідача грошових коштів така обставина не може свідчити про неможливість виконання рішення суду з огляду на існування інших способів його виконання.

Згідно ст. 45 ГПК України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обовязкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання на всій території України.

Пунктом 1 статті 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вище наведені обставини, суд прийшов до висновку відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про розстрочення виконання рішення (вх.№49244/15 від 13.11.2015р.).

Суд також вбачає за доцільне зауважити, що відмова у задоволенні клопотання про розстрочку виконання рішення не позбавляє відповідача права на звернення до суду в порядку ст.121 ГПК України у майбутньому.

Суд, розглянувши вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат за юридичні послуги в сумі 7 000,00 грн., зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 20.05.2015р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (виконавець) було укладено договір про надання юридичних послуг (надалі договір від 20.05.2015р.).

Відповідно до ст.44 ГПК України до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. У контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавалися, а їх сплату підтверджено відповідними фінансовими документами.

Статтею 44 ГПК передбачено відшкодування зазначених витрат за послуги, надані лише адвокатом, а не будь-яким представником.

З договору про надання юридичних послуг б/н від 20.05.2015р. не вбачається, що він укладений з адвокатом.

Представник позивача в судовому засіданні не представив доказів того, що фізична особа-підприємець ОСОБА_4 Ільковисч - виконавець по укладеному з позивачем договору про надання юридичних послуг від 20.05.2015р. є адвокатом.

Як зазначено в абзаці четвертому п.п.6.3. п.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 із змінами та доповненнями Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України за змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

В рішенні Конституційного суду України від 11.07.2013р. № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013 за конституційним зверненням ПМП фірмиМаксима щодо офіційного тлумачення положень ч.1 стю.59 Конституції України, ч.1 ст.44 Господарського процесуального кодексу України (справа про відшкодування витрат на юридичні послуги у господарському судочинстві встановлено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 44 Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким до судових витрат віднесені, зокрема, витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката, у контексті статті 59 Конституції України потрібно розуміти так, що до складу судових витрат на юридичні послуги, які підлягають відшкодуванню юридичній особі у господарському судочинстві, належать суми, сплачені такою особою, якщо інше не передбачено законом, лише за послуги адвоката.

Відтак, вимога позивача про стягнення з Дочірнього підприємства Львівський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України в особі філії «Стрийська ДЕД» 7 000,00 грн. витрат повязаних з наданням юридичних послуг задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням №7 від 21.07.2015р. на суму 1 827,00 грн. Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 627-629, 901, 908 ЦК України, ст.ст. 174, 193, 230-232 ГК України, ст.ст. 43, 22,33, 34, 43, 44, 49,75,п.1-1 ч.1 ст.80, ст.ст. 82 - 84,85,87, 115, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства Львівський облавтодор ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» в особі філії «Стрийська ДЕД» (82400, Львівська область, м.Стрий, вул.Добрівлянська,41; ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (82400, Львівська область, м.Стрий, вул.Успенська, 31/7; ідентифікаційний номер НОМЕР НОМЕР_1) 55 477,79 грн. заборгованості, з якої : 32 708,12 грн. основного боргу, 11 352,97 грн . пені, 10 280,85 грн. інфляційних втрат, три проценти річних в сумі 1 135,85 грн , а також 1824,81 грн. судового збору.

3. Припинити провадження в частині вимоги про стягнення 15 000,00 грн. основного боргу.

4. В решті позову і в стягненні 7 000,00 грн. витрат за юридичні послуги відмовити позивачу.

5. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

6. В задоволенні клопотання відповідача від 11 листопада 2015 р. вх.№49244/15 від 13.11.15р. ) про рострочення виконання рішення відмовити.

7. Клопотання відповідача від 26 жовтня 2015 року (вх.№46017/15 від 26.10.15р. ) про розстрочення виконання рішення залишити без розгляду.

В судовому засіданні 16.12.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено 21.12.2015 року.

Головуючий суддя Кітаєва С.Б.

Суддя Сухович Ю.О.

Суддя Щигельська О.І.