КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2015 р. Справа№ 910/19874/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

ОСОБА_1

за участю предстаників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - представник

від відповідача: ОСОБА_3 - представник

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 05.10.2015р.

у справі № 910/19874/15 ( суддя Головіна К.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

про стягнення 50 000, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Автомобільна компанія Укртранс звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС про стягнення 50 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 05.10.2015р. у справі № 910/19874/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на неповне зясування судом всіх обставин справи та порушення судом норм матеріального права та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що 28.02.2014 р. сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль Рено, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить позивачу, а цивільно-правова відповідальність винної особи за вказаною подією була застрахована за договором обов'язкового страхування у ПрАТ Страхова група ТАС.

Скаржник зазначає, що він звернувся до страхової компанії з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та надав усі необхідні від нього документи, надання яких передбачається ст. 35 Закону України № 1961-ГУ, в тому числі заяву про страхове відшкодування. Проте, своїм листом від 04.03.2015 р. ПрАТ «Страхова група «ТАС» відмовили потерпілому у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що він не подав страховику відповідну заяву про страхове відшкодування протягом 1 року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Апелянт звертає увагу суду на те, що неподання безпосередньо до страхової компанії документів для виплати страхового відшкодування за умови звернення до суду за захистом порушених прав та наявності належного повідомлення страховика про настання страхового випадку, не може бути визнано єдиною законною підставою для відмови у страховій виплаті.

Ухвалою від 26.10.2015року порушено апеляційне провадження, справу призначено до розгляду, викликано повноважних представників сторін в судове засідання.

Ухвалою від 03.12.2015 року розгляд справи відкладено у зв'язку з незявленням в судове засідання представників сторін.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши наявні матеріали справи колегія встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, 22.04.2014 р. між власником автомобіля ВАЗ-2108, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4 та Приватним акціонерним товариством Страхова група ТАС був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АС/3574647).

Строк дії даного полісу визначений з 22.02.2014 р. по 21.02.2015 р.

28.02.2014 р. на автодорозі Ковель-Київ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Рено, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить позивачу - ПАТ Автомобільна компанія Укртранс, під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля ВАЗ-2108, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, застрахованого у відповідача, внаслідок чого було пошкоджено транспортний засіб, що належить позивачу.

04.03.2014 р. водій пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_5 повідомив ПрАТ Страхова група ТАС про настання вказаного страхового випадку.

Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 26.03.2014 р. у справі № 163/661/14-п водія автомобіля ВАЗ-2108, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_6 було визнано винним у скоєнні вказаної ДТП і притягнуто його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Судом встановлено, що 31.03.2014 р. позивачем був здійснений відновлювальний ремонт автомобіля Рено, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, на суму 50 737,10 грн., про що свідчить акт виконаних робіт № 401399.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України Про страхування договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Як встановлено судом, отримавши від потерпілої особи повідомлення про настання страхового випадку, але не отримавши заяви на виплату страхового відшкодування, 21.11.2014 р. ПрАТ Страхова група ТАС направила на адресу позивача лист № 01-14/1003 з проханням надати документи, необхідні для врегулювання страхового випадку, зокрема, заяву про виплату страхового відшкодування із зазначенням реквізитів отримувача та постанову суду про притягнення винної особи у скоєнні ДТП до адміністративної відповідальності. Однак, вказаний лист позивачем був залишений без відповіді.

Відповідно до матеріалів справи, 03.04.2015 р. позивач звернувся до відповідача із заявою № 146 про виплату страхового віддшкодування у сумі 50 000,00 грн. Також із цією вимогою позивач направив постанову Любомльського районного суду Волинської області від 26.03.2014 р. у справі № 163/661/14-п про визнання ОСОБА_6 винною особою у скоєнні ДТП.

Розглянувши цю заяву відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, у звязку з неподанням страхувальником заяви про страхове відшкодування впродовж одного року відповідно до п. 37.1.4 ст. 37 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В судовому засіднні позивач зауважив, що вважає такі дії неправомірними та просить суд стягнути на його користь страхове відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ст. 6 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 22.1 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Згідно з п. 37.1.4 ст. 37 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Наведена норма визначає підставу для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків.

Аналогічні положення зазначені у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 р. у справі № 910/9494/14.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 991 Цивільного кодексу України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі наявності інших підстав, встановлених законом.

Отже, суд вважає, що відповідач правомірно відмовив страхувальнику у виплаті страхового відшкодування, оскільки його дії узгоджуються з наведеними вище нормами чинного законодавства.

Посилання позивача про те, що заява на виплату страхового відшкодування була ним подана з порушенням передбаченого законом строку по тій причині, що у нього була відсутня постанова суду про притягнення винної у ДТП особи до відповідальності, суд відхиляє, оскільки дана обставина не є умовою, з якою пов'язується перебіг однорічного строку для подачі заяви на виплату відшкодування, а також не є відкладальною умовою договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для виплати страхового відшкодування.

Місцевим судом встановлено, що про заяву підписану ПАТ Автомобільна компанія Укртранс від 04.03.2014 р.відповідач дізнався під час розгляду справи у суді. Про вказане свідчать лист ПрАТ Страхова група ТАС № 01-14/1003 від 21.11.2014 р. та вимога ПАТ Автомобільна компанія Укртранс № 146 від 03.04.2015 р.

Крім того, повідомлення про настання ДТП, на яке вказував позивач, як на завчасну заяву про сплату страхового відшкодування, не може бути належним способом на звернення за виплатою такого відшкодування.

Враховуючи вищеперелічене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки позивач не подав заяву про виплату страхового відшкодування протягом року з дати ДТП у передбачений законом строк, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не підтверджені відповідними доказами, не спростовують правильності висновків місцевого суду та не можуть бути підставами для скасування рішення суду.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обовязковим.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування не вбачається, у звязку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс" на рішення Господарського суду м. Києва від 05.10.2015р. у справі № 910/19874/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 05.10.2015р. у справі № 910/19874/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/19874/15 повернути до Господарського суду м.Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

ОСОБА_1