ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2015 р.Справа № 922/5781/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Ліпчанській В.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс" м.Маріуполь
до Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області м. Харків
про внесення змін до договору
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 довіреність №522/ю - 71 від 05.01.2015р.;

відповідача - ОСОБА_2Т довіреність №15 від 19.06.2015р.;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, в якій позивач просить внести змін до договору про покладання зобов'язань від 25.04.2008року посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за №2490, виклавши п.1.1. договору у наступній редакції: "Строк завершення будівництва і введення в експлуатацію об'єкту незавершеного будівництва "9-ти поверховий 96 квартирний житловий будинок із вбудовано - прибудованою стоматологічною поліклінікою", розташованою за адресою: м. Маріуполь, Приморський район - 52, дорівнює 3 роки, відлік якого починається з дати набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції військових дій на території України". Витрати на ведення судового процесу позивач просить покласти на відповідача.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити. Надав через канцелярію суду відзив на позовну заяву за вх.№50415, в якому відповідач зазначав, що при укладанні договору про покладання зобов'язань від 25.04.2008р. між відповідачем та позивачем, істотною умовою для відповідача було лише наявність рішення господарського суду Донецької області, для відповідача зміни істотних обставин, які існували при укладанні вказаного договору не відбулося, що не відповідає вимогам ст. 652 Цивільного кодексу України, згідно якої зміни договору повинна відбуватися при зміні істотних обставин для обох сторін. Також відповідач зазначав, що сертифікат (висновок) Торгово - промислової палати України засвідчує настання форс - мажорних обставин з 20.06.2014р. при здійсненні позивачем господарської діяльності на території м. Алчевська Луганської області та дотриманні норм законодавчих актів України які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів, тому на думку відповідача не має належних підстав для внесення змін до вказаного позивачем договору.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки, дослідивши докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

22 грудня 1998р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області (далі по тексту - відповідач) та ЗАТ "Азовзв'язокбуд" (далі по тексту - первісний покупець) укладено договір № 2737 купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва (далі по тексту - договір купівлі-продажу), відповідно до якого первісний покупець одержав у власність об'єкт незавершеного будівництва: 9-ти поверховий 96-ти квартирний житловий будинок № 2 із вбудовано-прибудованою стоматологічною поліклінікою (далі по тексту - об'єкт незавершеного будівництва), розташований за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, Приморський район 52.

24 лютого 2000р. між первісним покупцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс" (далі по тексту - позивач) було укладено біржовий контракт №26661 (далі по тексту - біржовий контракт), відповідно до якого право власності на вказаний вище об'єкт незавершеного будівництва перейшло до позивача.

Додатковою угодою № 1 від 30.03.2003 року до біржового контракту первісний покупець та позивач здійснили перенесення на останнього приватизаційних умов (зобов'язань первісного покупця), передбачених договором купівлі-продажу, в тому числі щодо завершення будівництва об'єкта незавершеного будівництва та введення його в експлуатацію у визначені строки.

На виконання рішення Господарського суду Донецької області від 24.01.2008 року по справі № 1/407пд за позовом ТОВ "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс" (про спонукання регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області до укладання договору щодо продовження строків будівництва об'єкта незавершеного будівництва) між відповідачем та позивачем 25.04.2008 р. укладено договір про покладання зобов'язань, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3, за реєстром №2490 (далі по тексту - договір про покладання зобов'язань), згідно якого позивач у даній справі зобов'язаний був завершити будівництво і ввести в експлуатацію об'єкт незавершеного будівництва протягом 3-х років від дати нотаріального посвідчення договору.

Пунктом 1 вказаного договору про покладення зобов'язань за позивачем закріплено приватизаційні умови (зобов'язання) первісного покупця щодо об'єкту приватизації, передбачені означеним вище договором купівлі-продажу.

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.10.2013р. по справі № 33/29пд за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, задоволено вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс" щодо зобов'язання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області укласти з ТОВ "ПБП "Азовінтекс" додаткову угоду до договору про покладання зобов'язання від 25.04.2008р., якою подовжити строк завершення будівництва і введення в експлуатацію об'єкта незавершеного будівництва - 9-ти поверховий 96 квартирний житловий будинок із вбудовано-прибудованою стоматологічною поліклінікою, розташованого за адресою: м. Маріуполь, Приморський район 52, на 5 років, тобто до 13.08.2015р.

На виконання вищезазначеного рішення господарської суду, 29.04.2014р. між позивачем та відповідачем укладено договір про внесення змін до договору про покладання зобов'язань від 25.04.2008р., відповідно до якого строк завершення будівництва і введення в експлуатацію об'єкта незавершеного будівництва - 9-ти поверховий 96 квартирний житловий будинок із вбудовано-прибудованою стоматологічною поліклінікою, розташованого за адресою: м.Маріуполь, Приморський район 52, продовжено на 5 років, тобто до 13.08.2015 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує ст. 652 ЦК України, а саме посилається на істотну зміну обставин, якими сторони договору про покладання зобов'язань (позивач та відповідач) керувалися при укладенні цього договору.

Як зазначає у відзиві на позов відповідач, на необхідності встановлення 5-річного строку для завершення будівництва та введення в експлуатацію об'єкта незавершеного будівництва під час розгляду господарської справи №33/29пд наполягав саме позивач, який мав передбачити та врахувати складність та тривалістю процедур пов'язаних з відведенням земельних ділянок під будівництво та оформленням будівельної (дозвільної) документації.

Під час укладення договору від 29.04.2014р. про внесення змін до договору про покладання зобов'язань, які укладено між сторонами відповідач керувався однією підставою, а саме наявністю рішення господарського суду Донецької області від 24.10.2014 р. у справі № 33/29пд за позовом ТОВ "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс" про спонукання регіонального відділення до укладання договору щодо продовження строків будівництва об'єкта незавершеного будівництва.

В даному випадку істотна зміна обставин, як підстава для зміни умов договору про покладання зобов'язань не має місця, оскільки в розумінні частин 1 та 2 ст. 652 ЦК України зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах.

Лише істотна зміна обставин для обох сторін визнається підставою для вимоги про зміну чи розірвання договору.

Договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявністю одночасно всіх умов визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, а саме: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачливості, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зазначені чотири умови повинні бути присутні одночасно і в сукупності, за відсутність хоча б однієї з них виключає можливість зміни договору за рішенням суду.

Вищевказаної правової позиції додержується Вищий господарський суд України, у своїй постанові від 15.06.2010р. у справі № 20/258пд.

На підставі звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс" до Торгово-промислової палати України, останньою надано Сертифікат (висновок) № 2436 від 31.12.2014р., згідно якого Торгово- промислова палата України засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 20.06.2014р. при здійсненні ТОВ "Проектно- будівельне підприємство Азовінтекс" господарської діяльності на території м. Алчевська Луганської області та дотриманні норм законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів.

Позивач просить внести змін до договору про покладання зобов'язань від 25.04.2008року на строк, який дорівнює 3 роки, відлік якого починається з дати набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції військових дій на території України".

15 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Згідно з ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Стосовно виконання зобов'язання - це період часу, протягом якого зобов'язання має бути виконане (наприклад, оплатити поставлену продукцію протягом 5 днів з моменту відвантаження її продавцем).

Згідно з ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Під терміном у ч. 2 ст. 251 ЦК України розуміється певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є конкретна дата (день, година), на яку має бути виконане зобов'язання. Такий висновок випливає зі змісту ч. 2 ст. 252 ЦК України, згідно з якою термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка неминуче має настати. Прикладом ототожнення терміну і дати може слугувати ч. 2 ст. 677 ЦК України, в якій вжито таку конструкцію: "...або терміном (датою), до настання якого товар є придатним до використання".

Статтею 187 Господарського кодексу України передбачено право укладання господарських договорів за рішенням суду.

Частина 2 статті 187 Господарського кодексу України визначає, що день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішення суду не визначено інше.

Таким чином, з урахуванням приписів законодавства початком строку виконання зобовязання сторін після внесення змін до договору про покладання зобов'язань від 25.04.2008р., який укладено між позивачем та відповідачем на строк 3 роки є день набрання чинності рішення господарського суду Харківської області від 16.12.2015р., а не з дати набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції військових дій на території України", який у даний час не прийнятий.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Враховуючи вищенаведене, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про внесення змін до договору про покладання зобов'язань від 25.04.2008року посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за №2490, виклавши п.1.1. договору у наступній редакції: "Строк завершення будівництва і введення в експлуатацію об'єкту незавершеного будівництва "9-ти поверховий 96 квартирний житловий будинок із вбудовано - прибудованою стоматологічною поліклінікою", розташованою за адресою: м. Маріуполь, Приморський район - 52, дорівнює 3 роки, відлік якого починається з дати набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції військових дій на території України", а отже позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відповідно до цього суд вважає в задоволенні позову відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 21.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_4