ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року Справа № 922/1674/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Кочерової Н.О.,

Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну

скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український бізнес банк"

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21 вересня 2015 року

та на рішення господарського суду Харківської області від 08 червня 2015 року

у справі № 922/1674/15

господарського суду Харківської області

за позовом Публічного акціонерного товариства "Український бізнес банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Реал-Агроекспорт"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні

відповідача Приватне підприємство "Реал-Ком"

про стягнення 988 933, 73 грн.

за участю представників

позивача - Митюк С.П..

відповідача - не з'явився

третьої особи - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 08 червня 2015 року (суддя Чистякова І.О.) залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21 вересня 2015 року (судді Білоусова Я.О., Здоровко Л.М., Пуль О.А.) у справі №922/1674/15 відмовлено у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4-14-Хрк від 24.01.2014р. в сумі 988933,73 грн., з яких поточна заборгованість за кредитом - 932652,71 грн., поточна заборгованість за відсотками - 6592,44 грн. та прострочена заборгованість за відсотками - 49 688,58 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеними рішенням та постановою позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 08 червня 2015 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21 вересня 2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в березні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Український Бізнес Банк" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Реал-Агроекспорт" заборгованості за кредитним договором № 4-14-Хрк від 24 січня 2014 року в сумі 988933,73 грн., з яких поточна заборгованість за кредитом - 932652,71 грн., поточна заборгованість за відсотками - 6 592,44 грн. та прострочена заборгованість за відсотками - 49688,58 грн.

Звертаючись з позовом Публічне акціонерне товариство "Український бізнес банк" зазначив, що 24 січня 2014 року між ним, банком та ПП "Реал-Ком", позичальником, укладено кредитний договір №4-14-Хрк, відповідно до умов якого банк, за наявності вільних грошових коштів, надає позичальнику у тимчасове користування короткостроковий кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредиту у сумі 950000,00 грн. на поновлення оборотних коштів, розрахунки з постачальниками та підрядниками, придбання устаткування, оплату послуг, товарів, інших фінансово-господарських операцій, строком до 19 червня 2014 року зі сплатою 20,5 % річних.

Відповідно до п. 2.1. договору кредит, наданий за даним договором, забезпечується заставою та порукою.

Відповідно до п. 2.3. договору позичальник відповідає перед банком за зобов'язаннями, які витікають з цього договору і пов'язаних з ним, всім майном, що йому належить, на яке може бути звернено стягнення у порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до п.3.2. договору банк зобов'язується зарахувати грошові кошти (кредит) на поточний рахунок позичальника.

Відповідно до п.4.2. договору позичальник зобов'язався щомісячно, не пізніше сьомого числа місяця, наступного за звітним, перераховувати суму відсотків за користування кредитом.

Відповідно до п.4.3. договору позичальник зобов'язався щомісячно, не пізніше сьомого числа місяця, наступного за звітним, сплачувати банку комісійну винагороду за супроводження кредитної заборгованості у сумі 1 900,00 грн.

Відповідно до п.4.5. договору позичальник зобов'язався погашати наданий банком кредит згідно з графіком погашення, наведеним в додатку №1, який є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.4.6. договору боржник зобов'язався у разі невиконання умов та зобов'язань за договором, сплатити банку відсотки у розмірі 41% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення.

Відповідно до п.5.3. договору банк має право вимагати від позичальника дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення суми кредиту, відсотків, комісій, неустойок та збитків.

Відповідно до п.5.4. договору банк має право у разі несвоєчасного повернення кредиту у строки, зазначені у пункті 4.5. цього договору вимагати від позичальника сплатити банку штраф у розмірі 3% від суми заборгованості за основним боргом на дату пред'явлення вимоги.

11 лютого 2014 року між ПАТ "Український Бізнес Банк" та ПП "Реал-Ком" укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №4-14-Хрк від 24.01.2014 року, якою внесені зміни до пунктів 1.1, 4.8, 4.10, 4.12, 4.14, 8.3, 8.5, 8.6 договору.

19 червня 2014 року між ПАТ "Український бізнес банк" та ПП "Реал-Ком" укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору, в якій були внесені зміни до пунктів 1.1., 4.3. договору. Так, зокрема, пунктом 1.1. додаткової угоди №2 було встановлено строк надання кредиту до 18 червня 2015 року зі сплатою 21,5% річних.

24 січня 2014 року між ПАТ "Український Бізнес Банк", банком, та ТОВ "Реал - Агроекспорт", поручителем, з метою забезпечення своєчасного та повного виконання за кредитним договором, укладено договір поруки №4-14-ХРК/ПОР 2, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався солідарно нести відповідальність перед банком за виконання зобов'язань за кредитним договором №4-14-Хрк від 24 січня 2014 року, укладеного між ПАТ "Укрбізнесбанк" та ПП "Реал-Ком", боржником, на суму 950000,00 грн. зі сплатою 20,5% річних, з встановленим строком погашення до 19 червня 2014 року.

Відповідно до п.2.1. договору поруки поручитель зобов'язується у разі невиконання або неналежного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором, в триденний термін з моменту отримання письмового повідомлення банку про це погасити заборгованість боржника по сумі платежів (сума кредиту, відсотків за користування кредитом та комісій) і штрафним санкціям у разі їх застосування до боржника.

Відповідно до п.3.1. договору поруки договір набуває чинності та діє з моменту його підписання до закінчення трьох років з дня настання строку виконання боржником боргових зобов'язань перед банком.

Відповідно до п. 4.1. договору поруки у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники.

Відповідно до п. 4.2. договору поруки зміни і доповнення умов цього договору можливі лише за взаємним волевиявленням сторін та оформлюються додатковою угодою у письмовій формі.

19 червня 2014 року між банком та поручителем укладено додаткову угоду №1 до договору поруки №4-14-ХРК/ПОР 2 від 24 січня 2014 року, в якій були внесені зміни до пункту 1.1. договору поруки, а саме, було змінено строк надання кредиту до 18 червня 2015 року та сплату відсоткової ставки річних змінено на 21,5%. Також було доповнено договір поруки п. 2.6., в якому зазначалось, що поручитель ознайомлений зі змістом додаткової угоди №2 від 19 червня 2014 року до кредитного договору №4-14-Хрк від 24 січня 2014 року та всі умови додаткової угоди №2 йому відомі, зрозумілі та узгоджені.

Позивач зазначає, що він свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі належним чином, проте позичальником зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконані, внаслідок чого за кредитним договором №4-14-Хрк від 24 січня 2014 року, утворилась заборгованість, яка станом на 13 березня 2015 року складає 988933,73 грн., з яких: поточна заборгованість по кредиту 932652,71 грн.; поточна заборгованість за відсотками 6592,44 грн.; прострочена заборгованість за відсотками 49688,58 грн., що і стало причиною звернення позивача з даним позовом.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позичальник своє зобов'язання за кредитним договором №4-14-Хрк від 24 січня 2014 року не виконав, доказів в спростування зворотного не надав.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Судами встановлено, що відповідно до п.2.1. договору поруки поручитель зобов'язується у разі невиконання або неналежного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором, в триденний термін з моменту отримання письмового повідомлення банку про це погасити заборгованість боржника по сумі платежів (сума кредиту, відсотків за користування кредитом та комісій) і штрафних санкцій в разі їх застосування до боржника.

З огляду на викладене суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що боржник вважаться таким, що прострочив виконання, після спливу триденного строку після надіслання кредитором вимоги щодо виконання зобов'язання боржником, оскільки зі змісту умов договору поруки №4-14-ХРК/ПОР 2 від 24 січня 2014 року вбачається, що для визнання боржника, таким, що прострочив, необхідною умовою є надсилання кредитором вимоги. Невиконання боржником зобов'язання після спливу триденного строку встановленого п.2.1 договору поруки може свідчити про наявність порушення відповідачем умов договору поруки.

Судами попередніх інстанцій встановлено та з матеріалів справи вбачається, що в матеріалах справи відсутні докази надсилання позивачем кредитору вимоги до прийняття рішення по справі.

Щодо доводів позивача у касаційній скарзі про те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилково висновку про те, що банку необхідно було здійснити направлення досудової вимоги відповідачу з огляду на те, що звернення кредитора до суду із відповідним позовом до поручителя в розумінні чинного законодавства і є "пред'явленням вимоги", про яку йдеться в положеннях ч.4 ст.559 ЦК України, то ці доводи були предметом розгляду судом апеляційної інстанції та правомірно спростовані з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до умов додаткової угоди №2 від 19 червня 2014 року до кредитного договору від 24 січня 2014 року підписаною між банком та ПП "РЕАЛ-КОМ" та додаткової угоди №1 від 19 червня 2014 року підписаної між банком та поручителем до договору поруки від 24 січня 2014 року, строк погашення кредиту було встановлено до 18 червня 2015 року. З урахуванням наведеного строк виконання основного зобов'язання - кредитного договору, на момент звернення позивача до суду ще не настав. За таких умов звертаючись до суду з вимогою про дострокове стягнення з відповідача заборгованості, як з солідарного боржника, за кредитним договором №4-14-Хрк від 24.01.14 року позивач повинен був надіслати відповідачеві відповідну вимогу відповідно до умов п.2.1. договору поруки.

Згідно п.4.1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №1 від 24 листопада 2014 року "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення, так і вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору).

Якщо основним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі. При цьому сама лише умова договору поруки про дію поруки до повного виконання позичальником та/або поручителем своїх зобов'язань за договором не може розглядатися судом як установлення строку дії поруки; термін має визначатися календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (наприклад, після закінчення певного строку, починаючи від дати виконання зобов'язання за кредитним договором).

Відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" подання кредитором позовної заяви, адресованої господарському суду (а не боржнику) і надсилання останньому як відповідачеві копії такої заяви є складовими судової процедури, а не цивільних правовідносин, і відповідні дії не можуть розглядатися як вимога у розумінні зазначеної норми ЦК України.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів Вищого господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції прийнята з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Таким чином, доводи заявника касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає.

З огляду на зазначене. Вищий господарський суд України дійшов висновку, що постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

На підставі наведеного вище та керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-10, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український бізнес банк" залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21 вересня 2015 року зі справи № 922/1674/15 залишити без змін.

Головуючий суддя І. А. Плюшко

Судді Н. О. Кочерова

С. С. Самусенко