ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2015 р. Справа № 917/1085/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Камишева Л.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників сторін:

позивача - не зявився,

першого відповідача ОСОБА_1, довіреність б/н від 02 червня 2015 року,

другого відповідача - не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу першого відповідача (вх. № 5386 П/1-6) на рішення господарського суду Полтавської області від 24 вересня 2015 року у справі № 917/1085/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", м. Бровари, Київська область

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрострой", м. Полтава

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Волари - Агро", м. Київ

про стягнення 219546,50 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 24 вересня 2015 року у справі № 917/1085/15 (суддя Іваницький О.Т.) позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрострой" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" заборгованість за договором №04/01/11-1з від 04.01.2011 в розмірі 219546,50 грн., з яких: основний борг в розмірі 144000,00 грн., індекс інфляції в сумі 70575,54 грн., 3% річних в розмірі 4970,96 грн., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 4390,90 грн. Відмовлено в задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волари Агро" у звязку із недоведеністю.

Перший відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Полтавської області від 24 вересня 2015 року у цій справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позовну заяву позивача залишити без розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги, перший відповідач посилається, зокрема, на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у першого відповідача боргу перед позивачем; суд першої інстанції безпідставно не залишив позов без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивачем вимоги ухвал суду не виконані, витребувані документи позивачем без поважних причин не надано.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач зазначив, що подана першим відповідачем апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки її доводи є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства, враховуючи всі обставини справи, вірно застосовані, як норми матеріального так і норми процесуального права (вх. № 16422 від 07.12.15р.). Також просив розглядати апеляційну скаргу без участі представника ТОВ "Кредитні ініціативи".

Розгляд справи відкладався.

У призначене судове засідання представники позивача та другого відповідача не зявились, вимоги ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 08 грудня 2015 року не виконали, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги за відсутності належно повідомлених представників позивача та другого відповідача.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, повторно розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 04 січня 2011 року між ТОВ Волари-Агро та ТОВ Агрострой (відповідачем) укладено договір про надання послуг № 04/01/11-1з, за умовами якого, ТОВ Волари-Агро зобов'язалось надати ТОВ Агрострой консультаційно-інформаційні, юридичні, бухгалтерські та інші комерційні послуги направлені на забезпечення господарсько-фінансової діяльності відповідача, а останній у свою чергу зобов'язується своєчасно та у повній мірі оплачувати вказані послуги (а.с. 23-29).

Вартість абонентського обслуговування за місяць становила 40 000,00 грн. без ПДВ. (п. 5.1.1. п. 5.1 Договору).

01 липня 2011 року ТОВ Волари-Агро та ТОВ Агрострой уклали додаткову угоду №1 до Договору від 04 січня 2011 року, відповідно до умов якої, сторони погодили вартість абонентського обслуговування за місяць в розмірі 48 000,00 грн. з ПДВ. Дана угода вступає в силу з моменту її підписання і діє на протязі 6 місяців, а в любому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань (а.с. 27).

03 січня 2012 року ТОВ Волари-Агро та ТОВ Агрострой уклали додаткову угоду №2 до Договору від 04 січня 2011 року, сторони продовжили строк дії договору до 31 грудня 2012 року (а.с.29).

В пункті 5.4 Договору від 04 січня 2011 року зазначено, що оплата послуг ТОВ Волари-Агро здійснюється протягом 90 днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг, в розмірі погодженому сторонами в порядку визначеному даним Договором.

Факт надання послуг за договором від 04 січня 2011 року підтверджується актами приймання-передачі послуг №1 від 31 січня 2012 року, №2 від 29 лютого 2012 року, №3 від 31 березня 3012 року, №4 від 30 квітня 2012 року, №5 від 31 травня 2012 року, №6 від 30 червня 2012 року, №7 від 31 липня 2012 року, №8 від 31 серпня 2012 року, №9 від 30 вересня 2012 року, №10 від 31 жовтня 2012 року, №11 від 30 листопада 2012 року, №12 від 31 грудня 2012 року (а.с. 31-42).

Згідно картки рахунка №361 за період з січня 2009 року по грудень 2014 рік, відповідачами було здійснено розрахунки за реалізацію товарів і наданих їм послуг, за договорами, а саме: ВЛ 000000005 від 31 січня 2011 року; ВЛ 000000019 від 28 лютого 2011 року; ВЛ 000000006 від 31 січня 2012 року; ВЛ 000000028 від 31 березня 2011 року та інш. (а.с. 73-79).

Наявними в матеріалах справи належно засвідченими актами прийняття-передачі послуг також підтверджується належне виконання первісним кредитором своїх зобовязань: від 31 січня 2011 р.; від 28 лютого 2011р.; від 31 березня 2011р.; від 30 квітня 2011р.; від 31 травня 2011р.; від 30 червня 2011р.; від 31 липня 2011р.; від 31 серпня 2011р.; від 30 вересня 2011р.; від 31 жовтня 2011р.; від 30 листопада 2011р.; від 31 грудня 2011р.; від 31 січня 2012р.; від 29 лютого 2012р.; від 31 березня 2012р.; від 30 квітня 2012р.; від 31 травня 2012р.; від 30 червня 2012р.; від 31 липня 2012р.; від 31 серпня 2012р.; від 30 вересня 2012р.; від 31 жовтня 2012р.; від 30 листопада 2012р.; від 31 грудня 2012р. (а.с. 106 -129).

Сторони за первісним (основним) договором про надання послуг в акті звірки взаєморозрахунків погодили наявну заборгованість ТОВ «Агрострой», яка станом на 01 березня 2013 року складає 144 000,00 грн.(сальдо кінцеве /кредит/ на користь ТОВ Агрострой складає 144 000,00 грн.) (а.с. 30).

26 грудня 2014 року між ТОВ Волари Агро (Клієнт) та ТОВ Кредитні Ініціативи (Фактор) укладений договір факторингу №16 (а.с. 13-22).

Предметом договору факторингу є зобовязання фактора передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобовязується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржника за основних договором в розмірі та умовах передбачених цим договором.

Опис, характеристика, обсяг та розмір прав вимоги боржника за Основних договором, що відступаються відповідно до умов цього договору зазначені в додатку №1 до цього договору. Права вимоги не вимагається. Після переходу прав вимоги до фактору останній стає кредитором по відношенню до боржника та набуває відповідні права вимоги. Таке відступлення не потребує вчинення будь-яких додаткових дій з боку фактора чи клієнта або підписання будь-яких документів (а. с. 13).

В додатку №1 до договору факторингу від 26 грудня 2014 року сторонами цього договору визначено, що позивачу відступлено права вимоги повернення фінансової допомоги в сумі 144 000,00 грн.; право вимоги сплати неустойки (пені, штрафів) у випадку невиконання чи неналежного виконання Боржником зобов'язань за Договором про надання послуг №04/01/11-1 від 04 січня 2011 року; інші, крім зазначених вище, права грошової вимоги, строк платежу за якими настав (наявна вимога), а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому на підставі Договором про надання послуг №04/01/11-1 від 04 січня 2011 року; інші будь-які Права вимоги до Боржника за вказаним, що існують на момент укладання цього договору та/або виникнуть у майбутньому (а.с.20).

Загальна сума прав грошової вимоги, що відступаються відповідно до умов даного Договору становить 144 000,00 грн.(п. 3.1 Договору).

За п. 2.3 Договору факторингу права вимоги вважаються відступленими фактору в день підписання цього договору.

За п. 4.4.1 Договору факторингу клієнт зобовязується передати фактору в день укладення цього договору оригінали всіх документів, що підтверджують право вимоги, шляхом підписання акту приймання-передачі.

На виконання умов Договору факторингу №16 від 26 грудня 204 року між позивачем та ТОВ Волари-Агро підписано акт прийому-передачі, згідно якого ТОВ Волари-Агро (клієнт) передав, а позивач (фактор) прийняв оригінали документів: договір про надання послуг №01/01/11-1 від 04 січня 2011 року (а.с.22).

Згідно цього акту, сторони стверджують та гарантують, що з приводу інформації та документів, що передані на підставі цього акту претензій та зауважень одна до одної не мають. Даний акт є підтвердженням передачі Клієнтом вказаних документів на користь Фактора.

Згідно з розділом ІІІ Договору факторингу, Фактор зобов'язаний передати в розпорядження Клієнта шляхом перерахування на рахунок останнього, зазначений в п. 12.1. цього Договору грошові кошти в загальній сумі 1000,00 грн. не пізніше третього робочого дня, наступного за днем отримання Позивачем від боржника суми його заборгованості за основним договором (в тому числі в результаті проведення претензійно-позовної роботи та/або примусового стягнення).

За передані позивачем в розпорядження Клієнта грошові кошти, Клієнт сплачує Фактору плату (комісійну винагороду) в розмірі 100,00 грн/без ПДВ) в строк до 19 січня 2015 року, шляхом перерахування коштів на рахунок фактора відкритий в ПАТ Альфа Банк, МФО 300346.

Згідно квитанції №1-708К, 20 січня 2015 року клієнт сплатив комісійну винагороду у розмірі 100,00 грн. (а.с. 8).

За договором факторингу (фінансування відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимога,, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (статті 1077,1078 Цивільного кодексу України).

ТОВ Волари-Агро листом (вих. № №01/01-06 від 05 січня 2015 року) повідомив ТОВ Агрострой про укладення договору факторингу № 16 від 26 грудня 2014 року, яким позивачу - ТОВ «Кредитні ініціативи» відступлено зобовязання ТОВ Агрострой за Договором про надання послуг №04/01/11-1 від 04 січня 2011 року, а саме: права вимоги сплати наданих послуг в сумі боргу 144 000,00 грн., сплати неустойки (пені, штрафів), тощо (а.с. 9).

Зазначене вище повідомлення отримано першим відповідачем 03 лютого 2015 року, що підтверджується інформацією УДППЗ Укрпошта: http://www.ukrposhta.com. послуга - on-line сервіси (а.с. 9-11).

Відповідач кошти фінансової допомоги не повернув ні позивачу, ні первісному кредиторові - ТОВ Волари-Агро, що змусило позивача звернутись до господарського суду за захистом своїх порушених прав.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги до першого відповідача, визнав доводи позивача такими, що у відповідності до вимог статей 32-34, 36, 38 Господарського процесуального кодексу України підтверджені належними і допустимими доказами. Щодо вимог позивача до другого відповідача, суд першої інстанції відмовив у їх задоволенні за недоведеністю та необгрунтованістю.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

За приписами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За статтею 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Аналогічні положення містяться і в статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як було встановлено вище, перший відповідач отримав фінансову допомогу (послуги), згідно умов договору послуг від 04 січня 2011 року № 04/01/11-1 на суму 144000,00 грн., проте в порушення договірних зобовязань в установлений строк її не повернув.

Про існуючую на момент розгляду справи в суді першої інстанції та на даний момент заборгованість за договором від 04 січня 2011 року № 04/01/11-1 у сумі 144000,00 грн., не заперечував представник ТОВ «Агрострой» під час судового засідання в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, оскільки перший відповідач не виконав зобовязання у встановлений строк, він є боржником, що прострочив виконання зобовязання.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтями 513, 514 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 статті 516 Цивільного кодексу України).

Як вже було зазначено вище в цій постанові, загальна сума грошової допомоги, що відступаються відповідно до умов договору факторингу від 26 грудня 2014 року № 16 становить 144000,00 грн.

Згідно ч. 1 статті 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

На виконання цих положень, першого відповідача було повідомлено про відступлення права вимоги та про те, що він є боржником ТОВ Кредитні ініціативи за договором послуг від 04 січня 2011 року.

З наведеного вбачається, що позивач має визначене цивільним законодавством право на грошову вимогу до першого відповідача за неналежне виконання останнім основного зобовязання (договору послуг від 04 січня 2011 року).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що оскільки станом на час розгляду справи перший відповідач не надав доказів виконання умов договору послуг, позовні вимоги про стягнення з нього заборгованості у розмірі 144000,00 грн. підлягають задоволенню.

У звязку із порушенням першим відповідачем договірних зобовязань, позивач нарахував до стягнення 3% річних у сумі 4970,96 грн. та інфляційні у розмірі 70575,54 грн. за період з 01 березня 2014 року по 24 квітня 2015 рік (розрахунок на а.с. 6).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту статті 625 Цивільного кодексу України випливає, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Якщо кредитор звертається за стягненням суми боргу з урахуванням індексу інфляції, він має врахувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто, мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується.

Отже, за наявності встановленого факту прострочення першим відповідачем грошового зобовязання, перевіривши арифметичних розрахунок 3% річних та інфляційних за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «Законодавство», враховуючи рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у постанові № 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», інформаційного листа № 01-06/928/2012 від 17 липня 2012 року, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з першого відповідача 3% річних у розмірі 4970,96 грн. та інфляційні у розмірі 70575,54 грн.

Щодо позовних вимог до другого відповідача ТОВ «Волари Агро», колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову до ТОВ «Волари Арго», вказав на недоведеність таких вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, оскільки посилання першого відповідача на договір 20/03/2014-06 від 20 березня 2014 року не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, проте обовязок по виконанню першим відповідачем договору від 04 січня 2011 підтверджений належними та допустимими, у відповідності до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, доказами, зокрема, належно завіреними у відповідності до Порядку засвідчення копій документів, визначений п. 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07 квітня 2003 року № 55 "ДСТУ 4163-2003", - "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів" актами прийняття-передачі послуг (а.с. 106-129), які завірені уповноваженим представником позивача ОСОБА_2, а також актом прийому передачі від 26 грудня 2014 року оригіналу договору про надання послуг від 04 січня 2011 року (а.с.22), а також повідомленням, адресованим першому відповідачу, на виконання приписів статті 1082 Цивільного кодексу України, про уступку права вимоги (а.с. 9).

Щодо доводів скаржника про необхідність залишення позову без розгляду, колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

При вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК) слід виходити з того, що застосування пункту 5 частини першої цієї статті можливо лише за наявності таких умов: витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті; позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду (стаття 65 ГПК) або в порядку статті 38 названого Кодексу, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин.

Суд в залежності від конкретних обставин справи може або залишити позов без розгляду, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Тобто, залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України це право суду, а не його обовязок, у звязку з чим, місцевий господарський суд, на підставі належних та допустимих доказів, враховуючи відсутність тих обставин, які зумовлюють неможливість розгляду справи по суті, вирішив господарський спір та ухвалив судове рішення.

В апеляційній скарзі скаржник також зазначає, що акт звірки розрахунків від 01 березня 2014 року, на підставі якого суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги позивача до першого відповідача, не є первинними документом, який підтверджує суму боргу.

Проте, колегія суддів зазначає, що суд, ухвалюючи судове рішення, повно та всебічно розглядає справу на підставі доказів в їх сукупності.

Наявний в матеріалах справи акт звірки взаємних розрахунків сторін, який хоча і не є первинним документом, в розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», проте, є зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості та фіксує стан розрахунків між сторонами та є не єдиним доказом у цій справі, підтверджуючий суму заборгованості першого відповідача перед позивачем.

Посилання представника першого відповідача на те, що позивач не має права здійснювати факторингову діяльність, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до Закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 1 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

Згідно зі статтею 5 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг фінансові послуги надаються фінансовими установами. Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Положенням про Державний реєстр фінансових установ (Положення), затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг № 41 від 28 серпня 2003 року встановлено, що свідоцтво про реєстрацію фінансової установи - документ установленого зразка, який засвідчує факт набуття юридичною особою статусу фінансової установи та внесення фінансової установи до Реєстру.

Пунктами 7 та 8 Положення передбачено, що документом, що підтверджує статус фінансової установи, є Свідоцтво. Фінансова установа має право надавати фінансові послуги після внесення її до Реєстру та отримання Свідоцтва. Якщо відповідно до нормативно-правових актів для надання певної фінансової послуги необхідно мати ліцензію та/або дозвіл, фінансова установа має право на надання такої послуги лише після отримання відповідної ліцензії та/або дозволу.

За даними «Комплексної інформаційної системи Держфінпослуг» ТОВ Кредитні ініціативи включено до Державного реєстру фінансових установ з 24 вересня 2007 року. Зазначена інформація знаходиться в мережі Інтернет та є загальнодоступною.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців товариство з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи здійснює такі види діяльності, як: фінансовий лізинг; інші види кредитування, надання інших видів фінансових послуг (а.с. 92-94).

З вищезазначеного вбачається, що позивач є фінансовою установою, яка має право відповідно до законодавства здійснювати факторингові операції.

Щодо судового збору, який стягнуто з першого відповідача за подання позивачем позову у розмірі 4390,90 грн., колегія суддів дійшла висновку про правомірність такого розподілу.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, стороні, на користь якої відбулось рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони.

У відповідності до Закону України «Про судовий збір» (в редакції до 01 вересня 2015 року) ставка судового збору за подання до господарського суду позову майнового характеру складає 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Таким чином, враховуючи, що сума позовних вимог складає 219546,50 грн., то підлягає відшкодуванню позивачеві сплачений ним судовий збір у розмірі 4390,90 грн. (219546,50 грн. х 2 : 100).

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частинами 1-2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи апеляційної скарги першого відповідача не спростовують висновків Господарського суду Полтавської області, викладених у рішенні від 24 вересня 2015 року у цій справі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого відповідача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 24 вересня 2015 року у справі № 917/1085/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повна постанова складена 28.12.2015р.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.