ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року Справа № 910/15868/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого-судді суддів:Демидової А.М., Воліка І.М. (доповідача), Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуДержавного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"
на рішеннявід 12.08.2015
господарського суду міста Києва
та на постанову від 06.10.2015
Київського апеляційного господарського суду
у справі№ 910/15868/15
господарського суду міста Києва
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт"
доДержавного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"
простягнення 357 040,39 грн.
В судове засідання прибули представники сторін:
позивачане з'явились;
відповідачаПантелейчук О.В. (дов. від 16.06ю2015 № 1431-НЮ);
ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт" (надалі - ТОВ "Текстиль-Контакт") звернувся до господарського суду з позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (надалі - ДТГО "Південно-Західна залізниця", відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 357 040,39 грн. по Договору поставки від 22.09.2014.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі № 910/15868/15 (суддя Пушкін Л.Г.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 (колегія суддів: Тищенко О.В. - головуючий, судді - Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.), стягнуто з ДТГО "Південно-Західна залізниця" на користь ТОВ "Текстиль-Контакт" заборогованість у сумі 329607,00 грн., пені у розмірі 10696,33 грн., 3 % річних у розмірі 1065,18 грн., інфляційних втрат у розмірі 15671,88 грн. та 7140,81 грн. судового збору.

Не погоджуючись з постановленими судовими актами судів попередніх інстанцій, відповідач - ДТГО "Південно-Західна залізниця" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 12.08.2015 скасувати, і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами порушено норми процесуального та матеріального права, оскільки надано невірну юридичну оцінку усім обставинам справи, і зокрема, ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, оскільки відповідач не отримавши рахунки-фактури був позбавлений обов'язку здійснити оплату поставленого товару.

Позивач не скористався правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та відзив на касаційну скаргу відповідача до Вищого господарського суду України не надіслав, що не перешкоджає касаційному перегляду оскаржуваних судових актів.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду касаційної скарги, проте позивач правом взяти участь у судовому засіданні касаційної інстанції не скористався.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України, заслухавши представника відповідача та перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами, 22.09.2014 між ТОВ "Текстиль-Контакт" (Постачальник) та ДТГО "Південно-Західна залізниця" (Покупець) укладений Договір поставки № ПЗ/ИХ-141962/НЮ (надалі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов'язався у 2014 році поставити і передати у власність покупцю певну продукцію, далі товар, відповідно до Специфікації № 1 (Додаток № 1), а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити цей товар на умовах даного Договору; найменування товару: куртка утеплена (2014 року випуску); Постачальник повинен поставити Покупцеві товар, якість якого відповідає умовам ГОСТ 29335-92 (п. п. 1.1., 1.2., 2.1. Договору).

Відповідно до пунктів 3.1., 3.4. Договору Покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною, вказаною у Специфікації № 1. Сума договору становить 329 607,00 грн з ПДВ.

В пункті 4.2. Договору сторони погодили, що Покупець здійснює оплату поставленого товару, на підставі виставлених рахунків, протягом 120 банківських днів з дня отримання товару. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної.

Згідно з пунктом 5.8. Договору уповноважений представник Покупця при прийнятті товару зобов'язаний звірити відповідність кількості і асортименту товару, вказаному рахунку-фактурі і накладній, розписатися за отриманий товар та видати представнику постачальника довіреність на отримання партії товару.

Покупець зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі здійснити оплату за поставлений товар (п. 6.1.2. Договору)

На виконання зазначеного Договору Постачальник (позивач) здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 329607,00 грн, що підтверджується видатковими накладними № 22394 від 23.10.2014 на суму 111 942,00 грн; № 22640 від 27.10.2014 на суму 111 942,00 грн; № 23046 від 30.10.2014 на суму 54 105,30 грн та № 23662 від 06.11.2014 на суму 51 617,70 грн., які підписані уповноваженими представниками сторін.

Проте, відповідач після прийняття товару оплату не здійснив, у зв'язку з чим позивачем направлено на адресу відповідача претензія № 516 від 20.05.2015 щодо погашення заборгованості, в тому числі за Договором поставки № ПЗ/ИХ-141962/НЮ від 22.09.2014 у розмірі 329607,00 грн., яка залишена без відповіді та оплати.

Враховуючи невиконання відповідачем умов договору щодо оплати поставленого товароу, позивач звернуся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 329607,00 грн., на яку нараховано пені у розмірі 10696,33 грн., 3 % річних у сумі 1065,18 грн. та інфляційних втрат у сумі 15671,88 грн.

В силу приписів ст. ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За встановлених обставин та враховуючи вищенаведені законодавчі приписи, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що прийнявши поставлений товар, відповідач прийняв на себе зобов'язання розрахуватися за нього; при цьому судами відхилено посилання відповідача на пункт 4.2. Договору, що у нього не виник обов'язок з оплати поставленого товару, адже позивачем не надано доказів надання покупцю рахунків, з огляду того, що відсутність рахунків не звільняє покупця (відповідача) від обов'язку оплатити товар протягом 120 банківських днів з дня отримання товару, а днем отримання товару вважається день підписання сторонами видаткової накладної. Отже, умови договору не містять відкладальної обставини (ст. 212 ЦК України) та не є простроченням кредитора (ст. 213 ЦК України), у зв'язку з чим задоволено позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 329607,00 грн.

За приписами ст. ст. 611, 612 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, і зокрема, сплата неустойки; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Положеннями ст. ст. 546, 547 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (549 ЦК України).

Відповідно до пункту 7.2. Договору у разі порушення строків оплати Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки включаючи день оплати.

Оскільки судом встановлено неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати поставленого товару, позивачем правомірно нараховано відповідно до умов договору (пункту 7.2. Договору) та вимог законодавства (ст. 549 Цивільного кодексу України, частини 6 ст. 231 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 2 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", частини 6 ст. 232 Господарського кодеку України) пеню у розмірі 10696,33 грн., яку судом першої інстанції задоволено до стягнення у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи факт прострочення відповідачем грошового зобов'язання, суд дійшов висновку щодо правомірності нарахування позивачем інфляційних та 3 % річних, нарахування яких здійнено з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому задоволено до стягнення збитки від інфляційні у розмірі 15671,88 грн. та 3 % річних у розмірі 1065,18 грн.

З огляду на вищевикладене, Вищий господарський суд України із висновками господарських судів попередніх інстанцій погоджується, оскільки вони відповідають чинному законодавству і матеріалам справи.

Щодо доводів касаційної скарги, то вони не спростовують вказаних висновків суду та пов'язані з переоцінкою доказів, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції. Крім цього, всі доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій, їм дана належна оцінка, тому відхиляються як необґрунтовані та такі, що не спростовують зроблених судами висновків.

За встановленого, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку про те, що господарськими судами в порядку ст. 43 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовані норми процесуального і матеріального права, правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових актів у даній справі відсутні, а тому касаційна скарга ДТГО "Південно-Західна залізниця" залишається без задоволення.

З огляду на приписи ст. 49 ГПК України, судові витрати за подання касаційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі № 910/15868/15 залишити без змін.

Головуючий, суддя А.М. Демидова

Судді : І.М. Волік

С.Р. Шевчук