ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"15" грудня 2015 р. Справа № 911/4391/15

За позовом публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до державного підприємства Підприємство Бучанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№85), Київська обл., м. Ірпінь, смт Гостомель

про стягнення 5544,56 грн

Суддя Третьякова О.О.

Представники сторін:

Позивача не зявився;

Відповідача - не зявився.

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області з позовною заявою звернулось публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі Позивач) до державного підприємства Підприємство Бучанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№85) (далі Відповідач) про стягнення 5544,56 грн, з яких 2636,22 грн пені, 593,47 грн 3% річних та 2314,88 грн інфляційних втрат.

Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на порушенням Відповідачем строків оплати природного газу за Договором купівлі-продажу природного газу №13/2801-ТЕ-17 від 28.12.2012 (далі Договір).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.09.2015 порушено провадження у справі №911/4391/15 та призначено її до розгляду на 27.10.2015 о 10:20 год.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.10.2015 розгляд справи у звязку з неявкою Відповідача відкладено на 10.11.2015.

Через канцелярію Господарського суду Київської області представником Віповідача подано заперечення №17/П-641 від 06.11.2015 (за вх. суду №26340/15 від 06.11.2015), в якому останній просив відмовити у задоволенні позову з огляду на сплив позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій.

В судових засіданнях 10.11.2015 та 17.11.2015 згідно зі ст.77 Господарського процесуального кодексу України оголошувались перерви до 17.11.2015 та 25.12.2015 відповідно.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.11.2015 на підставі ст.69 ГПК України строк вирішення спору у справі №911/4391/15 за клопотанням Відповідача б/№ від 17.11.2015 (вх. суду №27488/15 від 17.11.2015) продовжено по 15.12.2015.

Через канцелярію Господарського суду Київської області представником Віповідача подано заперечення №17/П-660 від 17.11.2015 (за вх. суду №27399/15 від 17.11.2015), в якому останній визнав правомірність нарахування пені, однак відмовляється просить відмовити у стягненні 593,47 грн 3% річних та 2314,88 грн інфляційних втрат.

В судове засідання 15.12.2015 представники сторін повідомлені належним чином про час та місце судового засідання, не зявились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи обмежений ст.69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду справи, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Керуючись ст.85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 15.12.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та врахувавши пояснення сторін, суд

встановив:

Між публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі Позивач, Продавець) та державним підприємством Підприємство Бучанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№85) (далі Відповідач, Покупець) укладено Договір купівлі-продажу природного газу №13/2801-ТЕ-17 від 28.12.2012 (далі Договір).

Згідно з п.1.1. Договору Продавець зобовязується передавати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі газ), на умовах цього Договору.

Відповідно до п.1.2. Договору газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності) (далі споживачам Покупця).

Як зазначається в п.2.1. Договору Продавець передає Покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 464 тис.куб.м. (чотириста шістдесят чотири тисячі куб.м), у томі числі по місячних кварталах.

Згідно з п.5.2. Договору ціна за 1000 куб.м. газу становить 1091,00 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без врахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 1091,00 грн, крім того ПДВ 20% - 218,20 грн, всього з ПДВ 1309,20 грн.

В подальшому, сторонами до Договору внесено зміни, зокрема, Додатковою угодою №1 від 10.12.2013 до Договору - щодо визначення кількості газу, а Додатковою угодою №2 від 31.12.2013 до Договору - щодо періоду постачання природного газу.

Пунктом 5.5. Договору загальна вартість цього Договору на дату його укладення становить 506224,00 грн, крім того ПДВ 101244,80 грн, разом з ПДВ 607468,80 грн.

Як зазначається в п.6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Судом встановлено, що Позивач свої обовязки за Договором в частині постачання природного газу виконав належним чином.

Так, на виконання умов Договору протягом січня-жовтня 2013 року Позивачем було поставлено, а Відповідачем прийнято природний газ загальною вартістю 460581,79 грн, що підтверджується відповідними доказами, залученими до матеріалів справи, та підтверджено сторонами в ході судового розгляду.

Однак, Відповідач своєчасно та в повному обсязі свої зобовязання з оплати природного газу не виконав, отриманий від Позивача природний газ оплачував з простроченням, що підтверджується розрахунком позовних вимог, довідкою про грошові операції та довідкою про сальдо, у звязку з чим Позивач звернувся до суду.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму, як це передбачено ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відтак, Відповідач був зобовязаний оплатити природний газ, поставлений: у січні 2013 року - до до 14.02.2013, у лютому 2013 року - до 14.03.2013, у березні 2013 року до 14.04.2013, у жовтні 2013 року до 14.05.2013; у листопаді 2013 року до 14.12.2013; у грудні 2013 року до 14.01.2014 відповідно.

Враховуючи, що факт отримання газу та прострочення оплати за Договором Відповідачем не заперечено та належним чином не спростовано, оскільки будь-яких доказів, зокрема, первинних документів в підтвердження своєчасності повного погашення боргу, останнім не подано, суд дійшов висновку, що Відповідач повну оплату отриманого газу в обумовлений Договором строк не здійснив, а тому Позивач правомірно звернувся до суду.

У звязку з неналежним виконанням Відповідачем своїх грошових зобовязань за Договором Позивач заявляє до стягнення з Відповідача 2636,22 грн пені за загальний період прострочки з 14.02.2013 по 31.03.2014, 593,47 грн 3% річних за загальний період прострочки з 14.02.2013 по 31.03.2014 та 2314,88 грн інфляційних втрат за період з грудня 2013 року по березень 2014 року.

Як зазначено в ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В ч.2 ст.217 Господарського кодексу України зазначається, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст.230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Пунктом 7.2. Договору сторони погодили, що у разі невиконання Покупцем п.6.1 умов цього Договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок пені та 3% річних здійснений Позивачем з урахуванням часткових проплат Відповідача, кінцевих термінів виконання зобовязань по оплаті газу, вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України та ст.625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи, що п.6.1. Договору встановлює обовязок Відповідача провести розрахунки до 14-го числа, наступного за місяцем поставки газу, Відповідач, у випадку невиконання такого обовязку, вважається таким, що прострочив вже з 14-го числа відповідного місяця.

Суд зазначає, що Позивачем при здійсненні розрахунків пені та 3% річних невірно визначено періоди їх нарахування, оскільки ним не враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості, не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3 % річних та пені (аналогічна правова позиція викладена у п.1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань). Отже, Позивачем не можуть встановлюватись періоди нарахування пені та 3% річних з кінцевими датами по 22.02.2013, 19.03.2013, 25.02.2015, 22.04.2013, 22.05.2013, 30.12.2013, 31.03.2014, які є датами фактичної сплати заборгованості.

Враховуючи умови Договору, періоди та суми прострочки оплати природного газу, часткові проплати Відповідача, встановлений судом та заявлений Позивачем період нарахування пені, вимоги ч.6 ст.232 Господарського кодексу України щодо обмеженого строку нарахування штрафних санкцій, суд здійснив власний розрахунок, що наведений нижче:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
Січень 2013
21762.9314.02.2013 - 21.02.201387.5000 %0.041 %*71.55
Лютий 2013
22858.2514.03.2013 - 18.03.201357.5000 %0.041 %*46.97
Березень 2013
69924.4514.04.2013 - 21.04.201387.5000 %0.041 %*229.89
Квітень 2013
23928.2514.05.2013 - 21.05.201387.5000 %0.041 %*78.67
Листопад 2013
29194.1014.12.2013 - 29.12.2013166.5000 %0.036 %*166.37
1828.1831.12.2013 - 30.03.2014906.5000 %0.036 %*58.60
Грудень 2013
69872.0214.01.2014 - 31.03.2014776.5000 %0.036 %*1916.22
Оскільки вірна сума пені, за розрахунком суду, складає 2568,27 грн, вимога Позивача про стягнення з Відповідача 2636,22 грн пені підлягає частковому задоволенню в сумі 2568,27 грн.

Враховуючи умови Договору, періоди та суми прострочки оплати природного газу, часткові проплати Відповідача, встановлений судом та заявлений Позивачем період нарахування 3% річних, вимоги законодавства, суд здійснив власний розрахунок, що наведений нижче:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
Січень 2013
21762.9314.02.2013 - 21.02.201383 %14.31
Лютий 2013
22858.2514.03.2013 - 18.03.201353 %9.39
Березень 2013
69924.4514.04.2013 - 21.04.201383 %45.98
Квітень 2013
23928.2514.05.2013 - 21.05.201383 %15.73
Листопад 2013
29194.1014.12.2013 - 29.12.2013163 %38.39
1828.1831.12.2013 - 30.03.2014903 %13.52
Грудень 2013
69872.0214.01.2014 - 31.03.2014773 %442.20
Оскільки вірна сума 3% річних, за розрахунком суду, складає 579,52 грн, вимога Позивача про стягнення з Відповідача 593,47 грн 3% річних підлягає частковому задоволенню в сумі 579,52 грн.

Враховуючи умови Договору, періоди та суми прострочки оплати природного газу, часткові проплати Відповідача, встановлений судом та заявлений Позивачем період нарахування інфляційних втрат, вимоги законодавства, суд здійснив власний розрахунок, що наведений нижче:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
Листопад 2013
14.12.2013 - 29.12.201329194.101.005145.9729340.07
31.12.2013 - 30.03.20141828.181.03054.851883.03
Грудень 2013
14.01.2014 - 30.03.201469872.021.0302096.1671968.18
Оскільки вірна сума інфляційних втрат, за розрахунком суду, становить 2296,98 грн, вимога Позивача про стягнення з Відповідача 2314,88 грн інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню в сумі 2296,98 грн.

Відповідно до ст.ст.256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з п.1 ч.2. ст.258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 1 ст.259 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як вбачається з п.9.3. Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

Відтак, Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат в межах строку позовної давності, тому клопотання Відповідача, викладене у заяві б/№ від 06.11.2015 (вх. суду №26340/15 від 06.11.2015) щодо застосування строку позовної давності, судом залишено без задоволення як безпідставне.

Суд зазначає, що не приймає до уваги заперечення Відповідача стосовно неправомірності нарахувань 3% річних та інфляційних втрат у звязку з неповідомленням про це, оскільки підписання Відповідачем даного Договору, в якому узгоджено вартість та строки оплати природного газу, свідчить про його погодження з умовами Договору, якими при цьому не обумовлено обовязок повідомлення Відповідача про нарахування 3% річних та інфляційних втрат у разі порушення останнім строків оплати газу.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як зазначається в ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Згідно зі ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Відповідач також вказує, що Позивач не розглянув запропоновану Відповідачем мирову угоду та не провів звірку взаєморозрахунків між сторонами. Однак, суд вважає заперечення Відповідача не обґрунтованими, адже приписи законодавства визначають, що такі заходи як проведення звірки взаєморозрахунків між сторонами та мирне врегулювання спору є правом, а не обовязком сторін.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 2568,27 грн пені, 579,52 грн 3% річних та 2296,98 грн інфляційних втрат є правомірними, обґрунтованими, документально підтвердженими, Відповідачем належним чином не спростованими, а отже, такими, що підлягають задоволенню. В інших вимогах позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України відшкодування понесених Позивачем витрат по сплаті судового збору покладається судом на Відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 2, 43, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з державного підприємства Підприємство Бучанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№85) (08290, Київська обл., м. Ірпінь, смт Гостомель, вул. Мирна, буд. 3, код 08680187) на користь публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, Шевченківський р-н, вул. Б.Хмельницького, буд. 6, код 20077720) 2568,27 грн (дві тисячі пятсот шістдесят вісім гривень двадцять сім копійок) пені, 579,52 грн (пятсот сімдесят девять гривень пятдесят дві копійки) 3% річних, 2296,98 грн (дві тисячі двісті девяносто шість гривень девяносто вісім копійок) інфляційних втрат та 1196,08 грн (одну тисячу сто девяносто шість гривень вісім копійок) витрат по сплаті судового збору.

3. В інших вимогах у позові відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18 грудня 2015 року

Суддя О.О. Третьякова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.