РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2015Справа №910/26563/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»

про стягнення 1 456,18 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Чернікова О.С.

Пахомов Ю.О.

від відповідача: Бублик А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про стягнення 8 123,53 грн. в результаті настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 27.09.2013 р. о 08 год. 46 хв. в м. Києві на бул. Чоколівському, 21, за участю транспортних засобів «Skoda Yeti», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4, що належить ОСОБА_5, та транспортного засобу «Mitsubishi Colt», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2015 р. порушено провадження у справі № 910/26563/15 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 25.11.2015 р., зобов'язано сторін надати певні документи.

23.10.2015 р. від МТСБУ надійшла відповідь на судовий запит, 18.11.2015 р. від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, які залучено до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду 23.11.2015 р. від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 1 456,18 грн. Дану заяву прийнято судом.

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення у справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. (пункт 3.10. постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 р.)

У судове засідання 25.11.2015 р. сторони не з'явилися, хоча були повідомлені належним чином про час та місце проведення судового засідання.

Через відділ діловодства суду 25.11.2015 р. від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю направити у призначене судове засідання уповноважених представників.

Розглянувши дане клопотання, суд його відхилив, проте розгляд справи відклав та призначив на 09.12.2015 р.

У судовому засіданні 09.12.2015 р. представник позивача надав усні пояснення по суті спору та просив задовольнити позов з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.12.2015 р. надав суду письмовий відзив на позовну заяву, який залучено до матеріалів справи; проти задоволення позову заперечив у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві.

Представники сторін в даному судовому засіданні подали клопотання про продовження строку розгляду спору для надання їм можливості представити суду додаткові докази у справі.

Розглянувши дане клопотання, суд його задовольнив з наступних підстав.

Частиною 1 статті 69 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Судом встановлено, що строк вирішення спору у даній справі № 910/26563/15 спливає 09.12.2015 р.

В частині 3 статті 69 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи наведене, суд ухвалою від 09.12.2015 р. продовжив строк розгляду спору для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд оголосив перерву в судовому засіданні 09.12.2015 р. до 16.12.2015 р. о 14:10 год. для витребування у позивача додаткових доказів у справі, зокрема, акту виконаних робіт.

Представник позивача в судовому засіданні 16.12.2015 р. подав клопотання про витребування доказів у справі у ДП «Автотрейдінг-Центр» та ДП «Авто-Київ».

Представник відповідача в судовому засіданні 16.12.2015 р. проти позову заперечив в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, керуючись ст. 77 ГПК України, суд оголосив перерву в судовому засіданні 16.12.2015 р. до 22.12.2015 р. для повторного витребування у позивача додаткових доказів у справі, зокрема, акту виконаних робіт.

Представник позивача в судове засідання 22.12.2015 р. не з'явився, про поважні причини нявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, вимог суду не виконав.

Представник відповідача в судовому засіданні 22.12.2015 р. пояснив суду, що позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволеню.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві.

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання та про наслідки ненадання ними витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представників зазначеного учасника судового процесу.

У судовому засіданні 22.12.2015 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відносини, пов'язані із страхуванням, регулюються параграфом 2 глави 35 Господарського кодексу України, главою 67 Цивільного кодексу України, Законом України від 07.03.1996 р. № 85/96-ВР «Про страхування» (надалі - Закон України «Про страхування»), а відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - також Законом України від 01.07.2004 р. № 1961 - IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з п. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

16.08.2013 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (страховик) та ОСОБА_5 (страхувальник, вигодонабувач) був укладений договір № 1-01 добровільного страхування наземного транспортного засобу, за умовами якого застраховано ризики, пов'язані з експлуатацією транспортного засобу - автомобіля марки «Skoda Yeti», державний номер НОМЕР_1.

За вказаним договором страхова сума - 229 516,00 грн.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

27.09.2013 р. о 08 год. 46 хв. в м. Києві на бул. Чоколівському, 21 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів «Skoda Yeti», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4, що належить ОСОБА_5, та транспортного засобу «Mitsubishi Colt», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, що підтверджується довідкою Солом'янського ВДАІ ГУ МВС України в м. Києві № 9273506 (копія в матеріалах справи).

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди застрахований позивачем автомобіль марки «Skoda Yeti», державний номер НОМЕР_1, зазнав пошкоджень.

Згідно з довідкою Солом'янського ВДАІ ГУ МВС України в м. Києві № 9273506, особою, винною в скоєнні адміністративного правопорушення, є водій ОСОБА_6, і його вина встановлена постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 09.10.2013 р. у справі № 3-7398/13 760/21180/13-п.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

18.10.2013 р. ПрАТ «СК «ВУСО» було складено звіт № 4960-70 про оцінку автомобіля «Skoda Yeti», державний номер НОМЕР_1, згідно з якою матеріальний збиток, завданий автомобілю «Skoda Yeti», державний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП, складає 21 836,97 грн.

14.11.2013 р. позивачем було складено страховий акт № 4944-02, згідно з яким сума виплати страхового відшкодування у зв'язку зі страховим випадком складає 21 836,97 грн.

03.12.2013 р. позивачем було складено додаток № 1 до страхового акут № 4944 від 14.11.2013 р., згідно з яким підлягає відшкодуванню страховику 21 836,97 грн.

14.04.2014 р. позивачем було складено додаток № 2 до страхового акут № 4944 від 14.11.2013 р., згідно з яким підлягає відшкодуванню страховику 23 196,97 грн. (сума страхового відшкодування, що була виплачена раніше - 21 836,97 грн. + сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті - 1 360,00 грн.). При цьому, у звіті № 4960-70 від 01.04.2013 р. вказано, що 1 360,00 грн. - це сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті страхувальнику, у зв'язку з настанням страхового випадку за договором страхування наземного транспорту № -01 від 28.01.2011 р.

На виконання умов договору страхування, позивачем було виплачено страхове відшкодування страхувальнику ОСОБА_5 в сумі 23 196,97 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 4176 від 14.04.2014 р. та № 14616 від 03.12.2013 р.

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У відповідності до полісу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» № АС/0853159 застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу марки «Mitsubishi Colt», державний номер НОМЕР_2.

Враховуючи наведене, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» звернулося до господарського суду з даним позовом до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про стягнення 1 456,18,12 грн. недосплаченої відповідачем матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка була відшкодована позивачем страхувальнику.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

В статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України «Про страхування», страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до обов'язкових видів страхування, що здійснюються в Україні.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 37.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Враховуючи вищевикладене, суд відзначає, що незалежно від джерела виникнення права позов щодо відшкодування збитків подається до особи, відповідальної за завдані збитки, проте враховуючи те, що цивільна відповідальність винної особи застрахована, позов може бути заявлений також і до юридичної особи, яка застрахувала відповідальність власника транспортного засобу «Mitsubishi Colt», державний номер НОМЕР_2, зокрема, до відповідача у даній справі - Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім».

Статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 ст. 1198 Цивільного кодексу України, шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Згідно зі ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву.

У відповідності до п. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно з п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Полісом цивільно-правової відповідальності обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/0853159 встановлена франшиза у розмірі 500,00 грн., а ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000,00 грн.

Господарським судом встановлено, що відповідачем було сплачено страхове відшкодування за спірним страховим випадком у розмірі 21 240,79 грн., що підтверджується матеріалами справи та поясненнями сторін.

Таким чином, за страховим випадком - ДТП 27.09.2013 р., ПрАТ «Київський страховий дім» недоплатило ПрАТ «СК «ВУСО» 96,18 грн. (21 836,97 грн. матеріальний збиток, що відшкодований страхувальнику ПрАТ «СК «ВУСО» - 21 240,79 грн. виплачене ПрАТ «Київський страховий дім» страхове відшкодування ПрАТ «СК «ВУСО» - 500,00 грн. франшиза за полісом № АС/0853159 = 96,18 грн. сума недосплаченого страхового відшкодування відповідачем позивачу).

Стосовно суми страхового відшкодування у розмірі 1 360,00 грн., яка була включена позивачем до даного страхового випадку, то господарський суд вважає вимогу позивачу в цій частині безпідставною, оскільки у звіті № 4960-70 від 01.04.2013 р. вказано, що 1 360,00 грн. - це сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті страхувальнику, у зв'язку з настанням страхового випадку за договором страхування наземного транспорту № -01 від 28.01.2011 р., тоді як за страховим випадком від 27.09.2013 р. підставою для виплати потерпілій особі за матеріальний збиток був договір № 1-01 добровільного страхування наземного транспортного засобу від 16.08.2013 р., укладений між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (страховик) та ОСОБА_5 (страхувальник, вигодонабувач), за умовами якого застраховано ризики, пов'язані з експлуатацією транспортного засобу - автомобіля марки «Skoda Yeti», державний номер НОМЕР_1.

Таким чином, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» суми завданої шкоди в розмірі 1 456,18 грн. підлягає задоволенню частково в розмірі 96,18 грн. ( 1456,18 грн. - 1 360,00 грн. = 96,18 грн.).

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 47, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (вул. Саксаганського, 77, м. Київ, 01033, ідентифікаційний код 22945712) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (вул. Казимира Малевича, 31, м. Київ, 03680, ідентифікаційний код 31650052) відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 96 (дев'яносто шість) грн. 18 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 80 (вісімдесят) грн. 45 коп.

3. У решті позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 23.12.2015 р.

Суддя І.О. Андреїшина