ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18.12.2015 р. Справа№ 914/2016/14

Суддя господарського суду Львівської області В.М. Пазичев, розглянув матеріали скарги на дії органу державної виконавчої служби Управління капітального будівництва Львівської міської ради від 17.11.2015 року за вх. № 5396/15 у справі № 914/2016/14

за позовом: Приватного підприємства «Мірт» (м. Львів)

до відповідача (скаржника): Управління капітального будівництва Львівської міської ради (м. Львів)

третя особа 1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державна фінансова інспекція у Львівській області (м. Львів)

третя особа 2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління державної казначейської служби України у Львівській області (м. Львів)

субєкт оскарження: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (м. Львів)

про: стягнення 2523766,20 грн. суми основного боргу, 114183,61 грн. 3% річних, 176356,57 грн. інфляційних втрат

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Черменєвій В.С.

Представники:

від позивача: Не зявився.

від відповідача (скаржник): ОСОБА_1-М. Р. довіреність № 05-481 від 26.11.2015 р.

від третьої особи 1: Не зявився.

від третьої особи 2: Не зявився.

від субєкта оскарження: Не зявився.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано скаргу Управління капітального будівництва Львівської міської ради від 17.11.2015 року за вх. № 5396/15 на дії органу державної виконавчої служби, у справі за позовом Приватного підприємства «Мірт» до Управління капітального будівництва Львівської міської ради про стягнення 2523766,20 грн. суми основного боргу, 114183,61 грн. 3% річних, 176356,57 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.11.2015 року порушено провадження по справі і скаргу на дії державного виконавця прийнято до розгляду на 27.11.2015 року. Ухвалою суду від 27.11.2015 року розгляд скарги відкладено до 03.12.2015 року, в звязку з відсутністю представників сторін. Ухвалою суду від 03.12.2015 року розгляд скарги відкладено до 09.12.2015 року, в звязку з відсутністю представників позивача та ДВС. Ухвалою суду від 09.12.2015 року розгляд скарги відкладено до 18.12.2015 року, в звязку з відсутністю представників сторін.

Позивач вимог ухвали суду про прийняття до розгляду скарги від 18.11.2015 року, про відкладення від 27.11.2015 року, від 03.12.2015 року, від 09.12.2015 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується копією Списку № 1451 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів 10.12.2015 року, а явка позивача була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

27.11.2015 року за вх. № 51351/15 від позивача надійшов відзив на скаргу.

Відповідач (скаржник) вимог ухвали суду про прийняття до розгляду скарги від 18.11.2015 року, про відкладення від 27.11.2015 року, від 03.12.2015 року, від 09.12.2015 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

Третя особа 1 вимог ухвали суду про прийняття до розгляду скарги від 18.11.2015 року, про відкладення від 27.11.2015 року, від 03.12.2015 року, від 09.12.2015 року не виконала, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, хоча і була своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлена про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується копією Списку № 1451 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів 16.10.2015 року, а явка третьої особи 1 була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

Третя особа 2 вимог ухвали суду про прийняття до розгляду скарги від 18.11.2015 року, про відкладення від 27.11.2015 року, від 03.12.2015 року, від 09.12.2015 року не виконала, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, хоча і була своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлена про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується копією Списку № 1451 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів 16.10.2015 року, а явка третьої особи 2 була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

Субєкт оскарження вимог ухвал суду про прийняття до розгляду скарги від 18.11.2015 року, про відкладення від 27.11.2015 року, від 03.12.2015 року, від 09.12.2015 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується копією Списку № 1451 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів 10.12.2015 року, а явка субєкта оскарження була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

14.12.2015 року за вх. № 54037/15 субєкт оскарження подав заперечення на скаргу.

Ухвалу виготовлено, підписано та оголошено 18.12.2015 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позиція кожної з сторін, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що 16.09.2015 р. на адресу Управління капітального будівництва Львівської міської ради надійшла постанова ВП №48660632 від 10.09.2015 р. про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з Управління на користь приватного підприємства «Мірт» 2523766 грн. 20 коп. основного боргу, 181599 грн. 27 коп. суми 3% річних, 1286834 грн. 57 коп. інфляційних витрат та 16793 грн. 87 коп. судового збору.

Скаржник зазначає, що 28.09.2015 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві.

Разом з тим, вищевказаним головним державним виконавцем в той самий день було винесено постанову ВП №48660632 про стягнення з боржника (Управління капітального будівництва Львівської міської ради) виконавчого збору у розмірі 400899 грн. 39 коп. за невиконання попередньої постанови щодо оплати Управлінням коштів стягувачеві (ПП «Мірт»). Вказана постанова надійшла на адресу Управління капітального будівництва Львівської міської ради 06.10.2015 р.

02.10.2015 р. на адресу Управління капітального будівництва Львівської міської ради надійшов запит з Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області про стягнення з Управління виконавчого збору у розмірі 400899 грн. 39 коп. на депозитний рахунок Головного територіального Управління юстиції у Львівській області.

Таким чином, за твердженням скаржника, з моменту отримання даного запиту, всі операції, що пов'язані з проведенням платежів за платіжними дорученнями боржника (Управління капітального будівництва Львівської міської ради) Головним управлінням державної казначейської служби України у Львівській області здійснюються лише за захищеними видатками, визначеними Бюджетним кодексом України. У даному випадку це означає, що на даний час в Управлінні капітального будівництва Львівської міської ради заблоковано всі рахунки та фактично паралізовано діяльність управління, що, в свою чергу, унеможливить виконання важливих функцій для забезпечення реалізації державної та місцевої політики у галузі будівництва.

Скаржник зазначає, що дана ситуація нанесе збитки як для Управління капітального будівництва Львівської міської ради так і для територіальної громади міста загалом, оскільки, у випадку невчасної оплати Управлінням виконаних робіт підрядним організаціям, існує загроза стягнень у судовому порядку штрафних санкцій, інфляційних витрат та 3% річних.

За твердженням скаржника, за таких обставин, постанова від 28.09.2015 р. ВП № 48660632 про стягнення виконавчого збору, на думку скаржника, є незаконною. Вищезгадувана постанова надійшла на адресу Управління капітального будівництва Львівської міської ради 06.10.2015 р, тому 16.10.2015 року Листом-скаргою № 05-417 УКБ ЛМР зверталось до Головного територіального управління юстиції у Львівській області, проте станом на день подання скарги відповіді не надходило. Скаржник зазначає, що всі скарги на дії (бездіяльність) державних виконавців та інших посадових осіб державної виконавчої служби розглядаються у десятиденний строк з дня її надходження. Оскільки встановлений у ч. 1 ст. 121-2 ГПК України десятиденний строк для подання скарги є процесуальним, і тому, відповідно до вимог ст. 53 ГПК, може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску. А в даному випадку, поважними причинами пропуску УКБ ЛМР вважає очікування відповіді від Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Тому, скаржник просить суд скасувати постанову від 28 09.2015 р. ВП №48660632 про стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради виконавчого збору у розмірі 400899 грн. 39 коп.

У відзиві на скаргу позивач зазначає, що Господарським судом Львівської області видано наказ від 18.08.2015 р. у справі № 914/2016/14 про стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради (79044, м. Львів, вул. Горбачевського, 10, ) на користь Приватного підприємства «Мірт» (79038, м. Львів, вул. Пасічна, 81/12, ) 2 523 766 (два мільйона п'ятсот двадцять три тисячі сімсот шістдесят шість) грн. 20 коп. основного боргу, 181 599 (сто вісімдесят одну тисячу п'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 27 коп. - сума 3 % річних 1286834 (один мільйон двісті вісімдесят шість тисяч вісімсот тридцять чотири) грн. 57 коп. інфляційних втрат та 16 793 (шістнадцять тисяч сімсот дев'яносто три) грн. 87 коп. судового збору.

Вказаний наказ стягувачем подано до Відділу примусового виконання рішень Головного управляння юстиції у Львівській області.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 48660632 від 10.09.2015 р.

28.09.2015 головним державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Також 28.09.2015 р. головним державним виконавцем винесено постанову про стягнення із боржника виконавчого збору, яка оскаржена боржником до суду.

Позивач вважає, що скарга боржника не підлягає до задоволення, оскільки стаття 121-2 ГПК України стосується лише тих дій органів Державної виконавчої служби що вчинені щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів, та не стосується інших рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби.

Постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Також, позивач зазначає, що скарга подана із порушенням строку на її подання, а для його відновлення немає підстав, оскільки, Постанова про відкриття виконавчого провадження отримана боржником 16.09.2015 р.

У відповідності до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що, у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

За таких обставин, на думку позивача, підстави для винесення оскаржуваної постанови виникли 18.09.2015 р., а боржнику про це стало відомо 16.09.2015 р.

Оскарження постанови до Начальника Головного територіального управління юстиції у Львівські області не свідчить про зворотнє, зокрема: така скарга подана поза межами десятиденного строку для її подання; така скарга містить вимоги про зобов'язання скасувати державним виконавцем свою ж постанову, проте такими повноваженнями державний виконавець не наділений. Така скарга подана не уповноваженому на те органу, зокрема, згідно ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Окрім того, за твердженням позивача, до матеріалів справи не долучено доказів подання описаної скарги до Головного територіального управління юстиції у Львівські області.

Позивач зазначає, що якщо припустити, що боржник подав її 16.10.2015 р., як стверджує у скарзі, то така мала бути розглянута у десятиденний строк з дня її надходження (ч. 8 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження»), тобто до 26.10.2015 р. включно. Тому, боржник мав звернутися до суду із відповідною скаргою у строк до 05.11.2015 р.

Таким чином, за твердженням позивача, скарга Начальнику Головного територіального управління юстиції у Львівські області не має жодного юридичного значення, в тому числі й для поновлення боржнику процесуальних строків. Адже незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ч.2 ст.68 Конституції України). Цим заперечуються мотиви боржника щодо поновлення строку на подання скарги.

Позивач зазначає, що доводів щодо незаконності постанови про стягнення виконавчого збору скарга боржника не містить взагалі.

Крім того, доводи щодо блокування рахунків боржнику запитом Державної виконавчої служби до Головного управління державної казначейської служби України у Львівські області не стосуються правомірності оскаржуваної постанови, оскільки, блокування рахунків боржника, понесення у зв'язку із цим збитків чи інших негативних наслідків боржником чи третіми особами не є підставою для звільнення боржника від виконання господарського зобов'язання, не відміняє необхідність виконання виконавчих документів. Підстав звільнення від виконавчого збору законом взагалі непередбачено.

Позивач наголошує, що право та обов'язок державного виконавця виконувати наказ Господарського суду Львівської області від 18.08.2015 р. у справі № 914/2016/14 підтверджується тим, що, відповідно до ст.140 Конституції України, сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи є органами місцевого самоврядування. Відповідно до положення про Управління капітального будівництва Львівської міської ради (боржник), затвердженого рішенням виконкому від 24.09.2010 р. № 1276, Управління капітального будівництва Львівської міської ради є виконавчим органом Львівської міської ради, утвореним відповідно до ухвали міської ради, юридичною особою, відповідно до чинного законодавства, має самостійний баланс, рахунки в установах Державного казначейства України, штампи і бланки, печатку з зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, право набувати майнових і немайнових прав та обов'язків, право виступати позивачем і відповідачем у судах від свого імені.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження», на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень за якими боржника зокрема, територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Постанова про відкриття виконавчого провадження отримана боржником, що ним визнано. Заяв про відкладення проведення виконавчих дій у зв'язку із невчасним отриманням постанови про відкриття виконавчого провадження чи з інших підстав боржник не подавав. У встановлений державним виконавцем строк для добровільного виконання виконавчий документ не виконано, що не заперечується боржником.

На думку позивача, за таких обставин, підстави для задоволення скарги Управління капітального будівництва Львівської міської ради на постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про стягнення з боржника виконавчого збору, що прийнята в межах виконавчого провадження №48660632, відсутні.

Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області повністю заперечує доводи, наведені скаржником, вважає їх необгрунтованими та просить відмовити у задоволенні скарги з наступних підстав.

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області 10.09.2015 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та встановлено боржнику - Управлінню капітального будівництва Львівської міської ради строк для самостійного виконання рішення до 17.09.2015 р.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення встановлено, що постанову про відкриття виконавчого провадження отримано боржником 16.09.2015 р.

Субєкт оскарження заявляє, що станом на 28.09.2015 р. рішення суду боржником не було виконано та не надано будь-яких пояснень щодо причин невиконання.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Субєкт оскарження наголошує, що, керуючись вимогами вказаної норми, державним виконавцем 28.09.2015 р. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 400899,39 грн. Таким чином, доводи скаржника про безпідставність постанови про стягнення з боржника виконавчого збору є необґрунтованими.

У зв'язку з вищевикладеним, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області просить відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

На момент розгляду скарги третя особа 1 явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, відзиву на скаргу не подала.

На момент розгляду скарги третя особа 2 явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, відзиву на скаргу не подала.

При прийнятті ухвали суд виходив з наступного.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що, відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно абзацу 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема:

2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

3) судові накази.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон), рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскарженні в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну виконавчу службу», дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскарженні до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до ст. 4-5 ГПК України, господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Зазначена процесуальна норма узгоджується з положеннями ч. 5 ст. 124 Конституції України, згідно з якою судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

Згідно ст.ст. 115, 116 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Судом встановлено, що Господарським судом Львівської області видано наказ від 18.08.2015 у справі № 914/2016/14 про стягнення з Управління капітального будівництва Львівської міської ради (79044, м. Львів, вул. Горбачевського, 10, ) на користь Приватного підприємства «Мірт» (79038, м. Львів, вул. Пасічна, 81/12, код ЄДРПОУ22396 (два мільйона п'ятсот двадцять три тисячі сімсот шістдесят шість) грн. 20 коп. основного боргу, 181599 (сто вісімдесят одну тисячу п'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 27 коп. - сума 3 % річних, 1286834 (один мільйон двісті вісімдесят шість тисяч вісімсот тридцять чотири) грн. 57 коп. інфляційних втрат та 16793 (шістнадцять тисяч сімсот дев'яносто три) грн. 87 коп. судового збору.

Вказаний наказ стягувачем подано до Відділу примусового виконання рішень Головного управляння юстиції у Львівській області.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 48660632 від 10.09.2015 р. та встановлено боржнику - Управлінню капітального будівництва Львівської міської ради строк для самостійного виконання рішення до 17.09.2015 р. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення встановлено, що постанову про відкриття виконавчого провадження отримано боржником 16.09.2015 р.

28.09.2015 р. головним державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Субєкт оскарження заявляє, що станом на 28.09.2015 р. рішення суду боржником не було виконано та не надано будь-яких пояснень щодо причин невиконання.

Субєкт оскарження наголошує, що, керуючись вимогами вказаної норми, державним виконавцем 28.09.2015 р. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 400899,39 грн. Таким чином, доводи скаржника про безпідставність постанови про стягнення з боржника виконавчого збору є необґрунтованими.

Однак, згідно ст. 121-2 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Отже, стаття 121-2 ГПК України стосується тих дій органів Державної виконавчої служби, що вчинені щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів. Постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку. За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Також, слід звернути увагу на те, що скарга, що розглядається, подана із порушенням строку на її подання, а для його відновлення немає підстав, адже постанова про відкриття виконавчого провадження отримана боржником 16.09.2015 р.

У відповідності до ст.121-2 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

У відповідності до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Постанова про відкриття виконавчого провадження № 48660632 містить таке застереження (п. 3 постанови): строк добровільного виконання рішення встановлено до 17.09.2015 р.

У відповідності до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. За таких обставин, підстави для винесення оскаржуваної постанови виникли 18.09.2015 р.

Окрім того, запит з Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області про стягнення виконавчого збору на підставі оскаржуваної постанови отримано боржником 02.10.2015 р. Тому, саме 02.10.2015 р. є датою, коли боржник дізнався про оскаржуване рішення та датою з якою ГПК України пов'язує початок перебігу строку на оскарження постанови. Відповідно Строк на оскарження закінчився 12.10.2015 р. Скарга подана до суду 17.11.2015 р., тобто з пропуском строку.

Оскарження постанови до Начальника Головного територіального управління юстиції у Львівські області не свідчить про зворотнє, зокрема: така скарга подана поза межами десятиденного строку для її подання (усі строки наведені вище); така скарга містить вимоги про зобов'язання скасувати державним виконавцем свою ж постанову, проте такими повноваженнями державний виконавець не наділений; така скарга подана не уповноваженому на те органу, оскільки, згідно ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку. Окрім того, до матеріалів справи не долучено доказів подання описаної скарги до Головного територіального управління юстиції у Львівські області.

Таким чином, скарга на адресу Начальника Головного територіального управління юстиції у Львівські області не має жодного юридичного значення, в тому числі й для поновлення боржнику процесуальних строків. Цим заперечуються мотиви боржника щодо поновлення строку на подання скарги.

Відповідно до пункту 9.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», встановлений у частині першій статті 121-2 десятиденний строк для подання скарги є процесуальним, тому відповідно до вимог статті 53 Господарського процесуального кодексу України, може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання.

Недодержання процесуальних строків є порушенням принципу «правової визначеності», що є складовим права на справедливий суд в розумінні ст. 6 Конвенції про захист про захист прав людини і основоположних свобод. З цього приводу існує численна практика Європейського суду з прав людини. Дано аналіз цьому принципу і в Рішенні Конституційного Суду України від 29.06.2010 р. N 17-рп/2010.

Також, скарга боржника не містить взагалі доводів щодо незаконності постанови про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження», на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень, за якими боржниками визнають, зокрема, територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи.

Обов'язок державного виконавця виконувати наказ Господарського суду Львівської області від 18.08.2015 р. у справі № 914/2016/14 підтверджується тим, що, відповідно до ст. 140 Конституції України, сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи є органами місцевого самоврядування. Відповідно до положення про Управління капітального будівництва Львівської міської ради (боржник), затвердженого рішенням виконкому від 24.09.2010 р. № 1276, Управління капітального будівництва Львівської міської ради є виконавчим органом Львівської міської ради, утвореним відповідно до ухвали міської ради; юридичною особою, відповідно до чинного законодавства має самостійний баланс, рахунки в установах Державного казначейства України, штампи і бланки, печатку з зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, право набувати майнових і немайнових прав та обов'язків, право виступати позивачем і відповідачем у судах від свого імені.

Закон України «Про виконавче провадження» та Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845 обмежує державну виконавчу службу в можливості стягнення коштів з місцевих бюджетів. Заборон щодо стягнення грошових коштів із органів місцевого самоврядування з інших джерел, аніж з бюджетних рахунків, вчинення інших заходів примусового виконання рішення такими органами закон не містить.

Статтею 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» встановлено, що працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

В силу ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, виконавче провадження № 48660632 відрито правомірно, зокрема, постанова про відкриття такого виконавчого провадження чинна та боржником не оскаржувалася. Відтак, державний виконавець вправі був здійснювати таке виконання.

Постанова про відкриття виконавчого провадження отримана боржником, що ним визнано. Заяв про відкладення проведення виконавчих дій у зв'язку із невчасним отриманням постанови про відкриття виконавчого провадження чи з інших підстав боржник не подавав. У встановлений державним виконавцем строк для добровільного виконання виконавчий документ не виконано, що не заперечується боржником.

У відповідності до приписі абзацу 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», викладене є достатньою та самостійною підставою для стягнення із боржника виконавчого збору. Відповідно до абзацу 2 вказаної частини ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

За таких обставин, підстави для задоволення скарги Управління капітального будівництва Львівської міської ради на постанову Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про стягнення з боржника виконавчого збору, яка прийнята в межах виконавчого провадження №48660632, відсутні.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тому, виходячи з вищенаведеного, керуючись ст.ст. 86, 121-2 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

1. В задоволенні скарги Управління капітального будівництва Львівської міської ради від 17.11.2015 року за вх. № 5396/15 на дії органу державної виконавчої служби, у справі № 914/2016/14 - відмовити.

Суддя Пазичев В.М.