КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2015 р. Справа№ 910/11484/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Скрипки І.М.

Власова Ю.Л.

при секретарі судового засідання Д'якова Ю.Ю.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: Каращенко В.С. - за належним чином оформленою довіреністю;

від третьої особи-1: не з'явились;

від третьої особи-2: не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Укрводсервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2015 року

у справі № 910/11484/15 (суддя Селівон А.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до відповідача Державного підприємства "Укрводсервіс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державне агентство водних ресурсів України

про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Укрводсервіс" про зобов'язання Державного підприємства "Укрводсервіс" не чинити позивачу перешкод у користуванні майном, а саме нежитловим приміщенням площею 136,00 кв.м., що розміщене за адресою: АДРЕСА_1, на цокольному поверсі будівлі та усунути позивачу перешкоди у користуванні майном шляхом зобов'язання Державного підприємства "Укрводсервіс" звільнити нежитлове приміщення площею 136,00 кв. м., що розміщене за адресою: АДРЕСА_1, на цокольному поверсі будівлі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.10.2015 року у справі № 910/11484/15 позовні вимоги задоволені повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, Державне підприємство "Укрводсервіс" звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що вважаємо оскаржуване рішення прийнятим на підставі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.

Скаржник зазначає, що Державним агентством водних ресурсів України було надіслано лист № 6282/5/11-14 від 05.12.2014 року з висновком про відмову в укладенні договору оренди. Звертає увагу на те, що Державне агентство водних ресурсів України надсилає листи простим поштовим відправленням. Вищезазначені факти підтверджуються Довідкою № 195/1/15-15 від 27.05.2015 року, яка була надана Господарському суду м. Києва і прийнята судом під час судового засідання. Довідка містить витяг з реєстру вихідної кореспонденції Державного агентства водних ресурсів України АС «Діловодство та контроль виконавчої дисципліни» за 05.12.2014 року.

При прийнятті рішення суд критично оцінив поданий доказ на підтвердження позиції відповідача, хоча він займає визначальну роль у об'єктивному вирішенні справи. Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України, рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Також апелянт просить завернути увагу на оцінку державного нерухомого майна, яка була здійснена за сприянням ФОП ОСОБА_4 та прикріплена до Договору. Місячну плату за оренду державного нерухомого майна площею 136 м2 оцінили близько 6 тис. грн. не зважаючи на те, що в приміщенні нещодавно здійснювався ремонт та те, що РВ ФДМ України по м. Києву стверджує не отримував листа-відмови в укладенні договору оренди, виникають сумніви в прозорості укладання даного договору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді - Скрипка І.М., Шаптала Є.Ю., апеляційна скарга прийнята до розгляду, порушено апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 17.12.2015 року.

У зв'язку з перебуванням судді Шаптала Є.Ю. на лікарняному, розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 року, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Гончаров С.А.; судді Скрипка І.М., Власов Ю.Л.

Позивач, згідно з поданим до суду 16.12.2015 року відзивом, проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечив та просить апеляційний суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Треті особи до судового засідання, що відбулось 17.12.2015 року, не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011 року Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представників третіх осіб не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи за відсутності третіх осіб є можливим.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

11.02.2015 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець за договором, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача у справі) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (орендар за договором, позивач у справі) укладено договір оренди № 7055 нерухомого майна, що належить до державної власності.

Відповідно до умов даного Договору, зокрема, п. 1.1., орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно - нежилі приміщення площею 136, 00 кв.м., розміщене за адресою АДРЕСА_1, на цокольному поверсі будівлі, що перебуває на балансі Державного підприємства "Укрводсервіс", вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 30.11.2014 р. і становить 1102635, 00 грн..

Розділами 2-11 Договору сторони визначили умови передачі майна, орендну плату, використання амортизаційних відрахувань, права та обов'язки сторін, відповідальність тощо.

Згідно п. 10.1 Договору даний договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 11.02.2015 р. по 11.01.2018 року.

Вказаний Договір підписаний начальником Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та скріплений печаткою орендодавця.

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є зобов'язання Державного підприємства "Укрводсервіс" не чинити позивачу перешкод у користуванні майном, а саме - нежитловим приміщенням площею 136, 00 кв.м., що розміщене за адресою: АДРЕСА_1, на цокольному поверсі будівлі та усунення позивачу перешкоди у користуванні майном шляхом зобов'язання Державного підприємства "Укрводсервіс" звільнити нежитлове приміщення площею 136, 00 кв. м., що розміщене за адресою: АДРЕСА_1, на цокольному поверсі будівлі.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що він є орендарем нежилого приміщення площею 136, 00 кв.м., розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 на цокольному поверсі будівлі, на підставі договору оренди № 7055 нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.02.2015 р., укладеного з третьою особою, балансоутримувачем якого є відповідач, однак останній створює перешкоди у користуванні орендованим орендованим нерухомим майном та не допускає позивача до вказаного нежилого приміщення.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що укладений Договір за своїм змістом та правовою природою є договором оренди, який підпадає під правове регулювання норм глави 58 Цивільного кодексу України та § 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). В силу ч.6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне визначення договору оренди міститься і в ст.759 Цивільного кодексу України.

Договір оренди відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов.

Водночас, оскільки орендоване майно є державною власністю, то відносини сторін даного Договору регулюються також Законом України "Про оренду державного та комунального майна", який є спеціальним законом з питань оренди комунального майна та, відповідно до частин 1 та 2 ст. 1, регулює організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, або майна, що перебуває у комунальній власності.

У відповідності до частини 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

За змістом частиною 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Майно передається в оренду з метою розміщення їдальні, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи (п. 1.2 Договору).

Стан майна на момент укладення Договору визначається в акті приймання - передавання за узгодженим висновком балансоутримувача та орендаря (п.1.3 Договору).

Згідно з п. 2.1. Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передавання майна.

Згідно з п. 12 Договору акт приймання-передавання майна є його невід'ємною частиною.

На виконання умов Договору Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву передано, а Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 прийнято в строкове платне користування майно - нежилі приміщення площею 136 кв.м., розміщене за адресою АДРЕСА_1, на цокольному поверсі будівлі, що перебуває на балансі державного підприємства "Укрводсервіс", що підтверджується Актом приймання-передавання орендованого майна за адресою АДРЕСА_1 від 11.02.2015 р., копія якого наявна в матеріалах справи.

Вказаний акт підписаний підписаним орендарем, орендодавцем та балансоутримувачем майна, а також скріплений печатками відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача без будь-яких зауважень та заперечень.

За таких обставин, господарським судом вірно встановлено, що РВ ФДМУ по м. Києву було належним чином виконано свій обов'язок з передачі ФОН ОСОБА_4 орендованого майна на підставі Договору оренди № 7055 нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.02.15 р..

Відповідно до абз. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 3 ст. 18, ч. ч. 1, 3 ст.19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі, незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

За змістом п. 3.1. Договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - грудень 2014 року 5678, 57 грн.. Орендна плата за перший місяць оренди - лютий 2015 року встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за січень, лютий місяці 2015 року.

Відповідно до п. 3.6. Договору орендна плата перераховується до Держаного бюджету України та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропозицій розподілу, встановлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Судом вірно встановлено за матеріалами справи, що зобов'язання позивача щодо оплати орендних платежів здійснюється належним чином, доказом чого є долучені до матеріалів справи копії квитанцій про сплату орендних платежів за лютий - березень 2015 року на суму 21124,24 грн..

Проте, позивач стверджує, що позбавлений можливості здійснювати фактичне використання спірного нежилого приміщення, оскільки в ньому знаходиться структурний підрозділ ДП "Укрводсервіс" та майно останнього, працівники якого перешкоджають у доступі позивача до приміщення, що в свою чергу унеможливлює використання об'єкта оренди з метою, визначеною Договором, та стало підставою для звернення до суду із зазначеним позовом про усунення перешкод у користуванні майном.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як зазначалось вище, згідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в тому числі за частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України шляхом звернення за судовим захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу у спосіб, визначений договором або законом.

За нормою, встановленою ст. 28 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності. Орендар має право вимагати повернення орендованого майна з будь-якого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні ним.

Із зазначеною нормою права кореспондується ст. 386 Цивільного кодексу України, згідно з якою держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

У відповідності до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Орендар може зажадати повернення орендованого майна з будь-якого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні ним, відшкодування шкоди, завданої майну громадянами і юридичними особами, включаючи орендодавця.

Проаналізувавши приписи ст. 28 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ст.ст. 386, 391 Цивільного кодексу України колегія суддів прийшла до висновку, що оскільки орендар має забезпечений державою захист його права користування майном нарівні з власником майна, тому, відповідно, позивач (орендар за договором) має право вимагати від відповідача усунення перешкод у користуванні майном, орендованим за Договором оренди № 7055 нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.02.2015 року.

Позивач відповідно до приписів статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України зобов'язаний довести належними та допустимими доказами обставини справи, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог, враховуючи, що виникнення у відповідача обов'язку усунути перешкоди за змістом статті 13 Цивільного кодексу України пов'язано з порушенням відповідачем меж здійснення цивільних прав, тобто, його неправомірною поведінкою.

Зокрема, необхідною умовою для задоволення такого позову є наявність перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпорядження своїм майном, при цьому підлягає доведенню в чому конкретно полягають (за їх наявністю) такі перешкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не заперечує проти того, що спірне приміщення використовується ДП "Укрводсервіс" для розміщення та здійснення господарської діяльності власного структурного підрозділу "КАФЕ", що, підтверджується, зокрема, наявною в матеріалах справи копією листа ДП "Укрводсервіс" № 2/1-97 від 07.09.2015 року, та, в свою чергу, унеможливлює користування спірним об'єктом оренди позивачем відповідно до умов Договору оренди.

Таким чином матеріали справи свідчать, що відповідачем чиняться перешкоди позивачу в користуванні орендованим за Договором оренди № 7055 нерухомого майна, що належить до державної власності від 11.02.2015 року.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Суд зазначає, що предметом даного спору є об'єкт права державної власності (нерухоме майно).

За приписами ст. 1 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" (далі - Закон) визначається, що управління об'єктами державної власності - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Статтею 4 Закону визначено суб'єктів управління об'єктами державної власності: Кабінет Міністрів України; Фонд державного майна України; міністерства та інші органи виконавчої влади (далі - уповноважені органи управління); органи, які здійснюють управління державним майном відповідно до повноважень, визначених окремими законами; державні господарські об'єднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації; юридичні та фізичні особи, які виконують функції з управління корпоративними правами держави; Національна академія наук України, галузеві академії наук.

Постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 20.08.2014 р. затверджено Положення про Державне агентство водних ресурсів України (далі - Положення).

Так, згідно п.1 Положення Державне агентство водних ресурсів України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства та гідротехнічної меліорації земель, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів.

Відповідно до п.33 Положення Державне агентство водних ресурсів України здійснює управління об'єктами державної власності, які належать до сфери управління Держводагенства.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що власником спірного майна є Держава в особі Державного агентства водних ресурсів України як органу уповноваженого управляти нерухомим майном, яке знаходиться в повному господарському віданні Державного підприємства "Укрводсервіс" та обліковується на балансі останнього.

За змістом ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України (далі - матеріали) відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону. У разі надходження до орендодавця заяви про оренду цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), орендодавець, за умови відсутності заборони на передачу майна в оренду, у п'ятиденний строк після дати реєстрації заяви надсилає копії матеріалів органу, уповноваженому управляти відповідним майном.

Орган, уповноважений управляти державним майном, розглядає подані йому матеріали і протягом п'ятнадцяти днів після їх надходження надсилає орендодавцеві висновки про умови договору оренди або про відмову в укладенні договору оренди.

При цьому, якщо орендодавець не одержав у встановлений термін висновків органу, уповноваженого управляти державним майном, дозволу, відмови чи пропозицій від органу, уповноваженого управляти відповідним майном, укласти договір оренди нерухомого майна з бюджетною установою, організацією, висновків органу Антимонопольного комітету України, укладення договору оренди вважається з цими органами погодженим (ч. 3 ст. 9 Закону).

У відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" - орендодавцями є: Фонд державного майна України, його регіонального відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук.

Відповідно до ст. 287 Господарського кодексу України, якою встановлено, що Фонд державного майна України, його регіональні відділення є орендодавцями щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом.

Законом України "Про управління об'єктами державної власності" визначено, що управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Уповноважені органи управління (Державне агентство водних ресурсів України) відповідно до покладених на них завдань: надають орендодавцям об'єктів державної власності згоду на оренду державного майна і пропозиції щодо умов договору оренди, які мають забезпечувати ефективне використання орендованого майна та здійснення на орендованих підприємствах технічної політики в контексті завдань галузі; виконують інші передбачені законодавством функції з управління об'єктами державної власності (ст. 6 Закону України "Про управління об'єктами державної власності").

Так, судом за матеріалами справи встановлено, що 20.10.2014 року на адресу РВ ФДМУ по м. Києву надійшов лист від Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 б/н від 20.10.2014 року щодо укладення договору оренди державного нерухомого майна площею 136,0 кв.м., яке розміщене за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на балансі Державного підприємства "Укрводсервіс".

До листа ФОП ОСОБА_4 було надано пакет документів згідно переліку, затвердженого наказом Фонду державного майна України № 201 від 15.02.2013 року "Про затвердження переліку документів, які подаються орендодавцеві для укладення договору оренди майна, що належить до державної власності", в тому числі лист-погодження ДП "Укрводсервіс" від 08.10.2014 року № 2/1-113, в якому останній повідомив про те, що спірне приміщення вільне і не передане в оренду, не є предметом судового розгляду, не належить до культурної спадщини і не потребує поточного ремонту, та лист від 17.10.2014 року № 2/1-121 з підтвердженням того, що спірне майно обліковується на балансі відповідача та є вільним від оренди.

Листом № 30-04/12019 від 24.10.2014 року Регіональне відділення ФДМУ по м. Києву звернулось до Державного агентства водних ресурсів України - як органу, уповноваженого управляти нерухомим майном, з проханням надати свої висновки щодо можливості оренди державного нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1. До вказаного листа РВ ФДМУ по м. Києву було додано пакет документів, серед яких, зокрема, містився проект договору оренди.

19.11.2014 року на адресу РВ ФДМУ по м. Києву від Державного агентства водних ресурсів України - органу, уповноваженого управляти об'єктом оренди надійшов лист №5924/5/11-14 від 17.11.2014 року, в якому Регіональне відділення було повідомлено про те, що оскільки надісланий РВ ФДМУ по м. Києву проект Договору оренди не відповідає Типовому договору оренди індивідуально визначеного майна (нерухомого або іншого), затвердженого наказом ФДМУ від 23.08.2000 року № 1774, Державне агентство водних ресурсів України повернеться до питання про передачу нерухомого майна в оренду після надання Регіональним відділенням проекту договору оренди з визначенням прав та обов'язків орендаря відповідно до Типового договору оренди.

Тобто, Державним агентством водних ресурсів України під час надсилання першого листа від 17.11.2014 року на адресу Регіонального відділення ФДМУ по м. Києву не було зазначено про наявність іншого орендаря або розміщення кафе у спірному приміщенні, тобто про наявність будь-яких обмежень або неможливість передачі зазначеного майна в оренду.

В подальшому Регіональне відділення листом №30-04/13130 від 21.11.2014 року вдруге звернулось до Державного агентства водних ресурсів України - як органу, уповноваженого управляти нерухомим майном, з проханням надати свої висновки щодо можливості оренди державного нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1.

Факт отримання вказаного листа Держводагенством України 26.11.2014 року підтверджується наявною матеріалах справи копією повідомлення про вручення поштового відправлення 782, наявною в матеріалах справи.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у зв'язку з відсутністю відмови в 15-дений строк з дня отримання листа про погодження, в подальшому Регіональне відділення провело процедуру укладення спірного договору оренди та 11.02.2015 року уклало з Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 Договір оренди державного нерухомого майна №7055.

В матеріалах справи наявна копія листа Державного агентства водних ресурсів України №6282/5/11-14 від 05.12.2014 року, яким РВ ФДМУ по м. Києву повідомлялось про заперечення щодо передачі вказаного майна по АДРЕСА_1 в оренду у зв'язку з використанням вказаного приміщення у власній господарській діяльності, зокрема, для розміщення структурного підрозділу "КАФЕ", за відсутності будь-яких належних доказів на підтвердження факту надсилання Державним агентством водних ресурсів України вказаного листа на адресу РВ ФДМУ по м. Києву та отримання його останнім, зокрема, пересилання вказаного поштового відправлення через поштові відділення Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта", в якості належного та допустимого доказу одержання орендодавцем у відповідності до приписів ч. 3 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" висновків або відмови органу, уповноваженого управляти спірним майном судом першої та апеляційної інстанції не приймаються.

Колегія суддів дослідивши наданий Державним агентством водних ресурсів України реєстр вихідної кореспонденції в якості доказу направлення зазначеного листа, приймає його критично, оскільки вказаний реєстр є документом, складеним третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в односторонньому порядку та не дає змоги дійти беззаперечного висновку про факт направлення листа № 6282/5/11-14 від 05.12.2015 року РВ ФДМУ у м. Києві та, в свою чергу, отримання його останнім.

Тому колегією суддів відхиляються посилання апелянта як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог на неправомірні дії Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву, які, на думку відповідача, полягають у порушенні порядку укладення даного договору та відмову Державного агентства водних ресурсів України від укладення договору.

Скаржник зазначає, що Державним агентством водних ресурсів України було надіслано лист № 6282/5/11-14 від 05.12.2014 року з висновком про відмову в укладенні договору оренди. Варто звернути увагу на те, що Державне агентство водних ресурсів України надсилає листи простим поштовим відправленням. Вищезазначені факти підтверджуються Довідкою № 195/1/15-15 від 27.05.2015 року, яка була надана Господарському суду м. Києва і прийнята судом під час судового засідання. Довідка містить витяг з реєстру вихідної кореспонденції Державного агентства водних ресурсів України АС «Діловодство та контроль виконавчої дисципліни» за 05.12.2014 року.

З огляду на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження надіслання Держводагентством висновків стосовно укладення Договору, зокрема, про відмову в його укладенні, в 15-дений строк з дня отримання листа про погодження, суд вважає, що укладення спірного Договору в порядку ч. 3 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" є погодженим органом, уповноваженим управляти державним майном.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем, як балансоутримувачем майна - об'єкту оренди за Договором було підписано та скріплено печаткою акт приймання-передавання орендованого майна за адресою АДРЕСА_1 від 11.02.2015 р., а отже факт передання майна за спірним договором було погоджено і самим балансоутримувачем.

Під час процедури укладання спірного Договору оренди ДП "Укрводсервіс" як балансоутримувач нерухомого майна зазначав, що останнє є вільним для оренди.

Колегія суддів не приймає доводів стосовно того, що в апелянта виникають сумніви в прозорості укладання договору оренди № 7055 нерухомого майна від 11.02.2015 року, оскільки питання щодо дослідження доцільності укладення договору не є предметом спору у даній справі.

Таким чином, оскільки належних та допустимих доказів на спростування наявності перешкод в користуванні спірним нежилим приміщенням площею 136,00 кв.м., що розміщене за адресою: АДРЕСА_1, на цокольному поверсі будівлі на час проведення судового засідання 13.10.2015 року сторонами суду не надано, за відсутності належних доводів та заперечень відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, суд доходить висновку про наявність перешкод у користуванні позивачем орендованим майном, створених неправомірними діями відповідача, а отеже неможливість ФОП ОСОБА_4 всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору реалізувати своє право користування орендованим майном за призначенням. З огляду на те, що відповідач не довів в розумінні ст. 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень та зважаючи на відсутність доказів визнання спірного договору недійсним або розірваним, позовні вимоги підлягають задоволенню.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2015 року у справі № 910/11484/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Державного підприємства "Укрводсервіс", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Державного підприємства "Укрводсервіс" на рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2015 року у справі № 910/11484/15 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Укрводсервіс" на рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2015 року у справі № 910/11484/15 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2015 року у справі № 910/11484/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/11484/15 повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді І.М. Скрипка

Ю.Л. Власов