РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2015Справа №910/24741/15

За позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

До приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс»

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_1

Про стягнення 2338,55 грн. в порядку регресу

Суддя Ковтун С.А.

Представники учасників процесу:

від позивача Павлюк А.М. (за дов.)

від відповідача Карпенко Ю.С. (за дов.)

від третьої особи не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» стягнення 2585,44 грн., з яких: 1708,48 грн. пов'язаних зі страховим випадком, 30,19 грн. 3% річних, 599,88 грн. інфляційних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9101538.

Суд своєю ухвалою від 21.09.2015 порушив провадження у справі № 910/24741/15.

У судовому засіданні 05.11.2015 представник відповідача позов відхилив, посилаючись на те, що поліс втрачено, дану інформацію ним було внесено до Централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, договір обов'язкового страхування він не укладав.

У зв'язку з цим позивач заявив клопотання про залучення до участі у справі як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_1, оскільки рішення у справі у разі відмови у позові вплине на обов'язки останнього щодо виплати шкоди позивачеві.

Суд своєю ухвалою від 05.11.2015 продовжив строк вирішення спору на п'ятнадцять днів та залучив до участі у справі як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_1.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

04.07.2013 приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник) уклали договір добровільного страхування наземного транспорту № -01 (далі - Договір-1), за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією транспортного засобу, а саме: автомобіля Mazda 3, державний номер НОМЕР_1.

04.05.2014 у Броварському районі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mazda 3, державний номер НОМЕР_1, та автомобіля Ford Focus, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1.

Згідно з постановою Деснянського районного суду м. Києва від 25.06.2014 особою, винною в скоєнні адміністративного правопорушення, є водій ОСОБА_1.

Зазначена вище подія, відповідно до норм чинного законодавства України, була визнана страховим випадком, про що складено страховий акт від 08.07.2014, за яким до виплати підлягає 1708,48 грн..

Платіжним дорученням від 08.07.2014 страхувальнику виплачені 1708,48 грн. страхового відшкодування.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою № 4724 від 20.10.2014 про відшкодування 1708,88 грн..

Пунктом 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Згідно з ст. 38.2.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов'язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом.

У свою чергу, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Виходячи з визначених ст. 34 ГПК України правил щодо допустимості доказів, умови, на яких досягнуті домовленості між страховиком та страхувальником, повинні мати матеріальну фіксацію шляхом викладення в письмовій угоді, які, в силу ст. 32 та ст. 36 ГПК України, є доказами у справі.

Враховуючи, що відповідач надав дані про те, що поліс ним втрачено, і відповідна інформація внесена до даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, відповідач не є особою, яка повинна відповідати за завдану ОСОБА_1 шкоду.

Крім того, копія полісу за відсутності оригіналу не є підтвердженням прийняття відповідачем на себе зобов'язань з приводу здійснення страхової виплати.

Наведені обставини в сукупності є підставою для відмови у позові.

Згідно зі ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення підписано 21.12.2015.

Суддя С. А. Ковтун