ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року Справа № 915/1890/15

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Бездолі Ю.С.

при секретарі судового засідання: Чирковій А.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву: Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГОВИЙ ФОНД» (04205, м. Київ, пр-т Оболонський, 35-А, оф. 301, )

до відповідача: Фермерського господарства «ЗЕРНОВИК» (юридична адреса: 54055, м. Миколаїв, вул. Чигрина, 165, ; адреса, вказана в договорі: 54046, м. Миколаїв, вул. Белінського, 16А)

про: стягнення 183252,58 грн., -

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГОВИЙ ФОНД» звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою про стягнення з Фермерського господарства «ЗЕРНОВИК» 183252,58 грн., з яких: 147422,40 грн. боргу, 14564,54 грн. пені, 19164,85 грн. штрафу, 848,18 грн. 3% річних та 1252,61 грн. індексу інфляції.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором фінансового лізингу №3465-02/05/15-Н від 08.05.2015р. до Генерального договору фінансового лізингу №3465 від 25.11.2014р. в частині повної та своєчасної сплати лізингових платежів.

03.12.2015р. за вх.№22333/15, за вх.№22334/15, за вх.№22336/15 та за вх.№22337/15 до суду від позивача надійшли письмові пояснення, клопотання про розгляд справи за відсутністю представника позивача та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи.

23.12.2015р. за вх.№23865/15, за вх.№23866/15, за вх.№23867/15 та за вх.№23868/15 до суду від позивача надійшли письмові пояснення та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи, а також клопотання про розгляд справи за відсутністю представника позивача, яке у судовому засіданні судом задоволене.

Відповідач у судові засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про що свідчать відповідні повідомлення про вручення поштових відправлень від 12.11.2015р. та від 11.12.2015р., які повернулись до суду з довідками пошти «за закінченням терміну зберігання».

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством звязку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Така ж правова позиція викладена і у п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (з наступними змінами та доповненнями).

За таких обставин відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому господарський суд визнав за можливе розглянути справу за відсутністю належним чином повідомленого відповідача в порядку ст. 75 ГПК України за наявними матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 85 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

25.11.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГОВИЙ ФОНД» (Лізингодавець, позивач) та Фермерським господарством «ЗЕРНОВИК» (Лізингоодержувач, позивач) укладений генеральний договір фінансового лізингу №3465, відповідно до якого Лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування замовлене Лізингоодержувачем майно (далі по тексту «Предмет лізингу»), найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна постачальника, строк лізингу, лізингові платежі та інші суттєві умови користування якого зазначаються у відповідному Договорі фінансового лізингу, що є невідємною частиною Генерального договору (далі - «Договір»), а Лізингоодержувач зобовязується прийняти Предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов цього Генерального договору та відповідного Договору, а в кінці строку дії Договору має право придбати Предмет лізингу у власність за викупною вартістю, визначеною у відповідному Договорі (під викупною вартістю слід розуміти останній лізинговий платіж в погашення (компенсацію) вартості Предмета лізингу, розмір якого визначений у відповідному Договорі).

Згідно з п.1.2 договору Лізингоодержувачу надається право користування Предметом лізингу на строк, вказаний у відповідному Договорі (далі - «Строк лізингу»). Строк лізингу починається з дати підписання ОСОБА_1 прийому-передачі відповідного Предмета лізингу, але в будь-якому разі не може бути менше одного року.

Пунктами 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 договору всі платежі за користування відповідним Предметом лізингу Лізингоодержучвач зобовязаний здійснювати в національній валюті України (гривні) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Лізингодавця. Лізингоодержувач зобовязаний оплачувати лізингові платежі незалежно від виставлення та отримання рахунків Лізингодавця. У разі необхідності рахунки на оплату можуть надаватися Лізингодавцем по факсу та/або на e-mail Лізингоодержувача. Лізингові платежі включають платежі в погашення (компенсацію) вартості Предмета лізингу і винагороду (комісію) Лізингодавця за наданий в лізинг Предмет лізингу та інші платежі, які встановлюються у Додатках до цього Генерального договору та/або до відповідного договору. Сума лізингових платежів за користування Предметом лізингу зазначається у відповідному Договорі і може змінюватися відповідно до умов цього Генерального договору. Порядок, розмір та терміни оплати Лізингоодержувачем лізингових платежів певного Предмета лізингу встановлюються в Графіку платежів, який зазначається у відповідному Договорі. Авансовий платіж оплачується Лізингоодержувачем до передачі Предмета лізингу по ОСОБА_1 прийому-передачі у володіння та користування і є частиною компенсації вартості Предмета лізингу. Оплата авансового платежу здійснюється не пізніше за дату та в сумі, які встановлені для його оплати відповідно до Графіка платежів відповідного договору. Після прийому-передачі Предмета лізингу за актом у тимчасове володіння та користування Лізиногоодержувачем авансовий платіж зараховується ОСОБА_1 як лізинговий платіж. Всі чергові платежі за користування певним Предметом лізингу Лізингоодержувач зобовязаний оплачувати не пізніше за дату та в сумі, які встановлені для їх оплати відповідно до Графіка платежів відповідного договору.

Відповідно до п.п. 7.1.1, 7.1.2 договору за несвоєчасну оплату лізингових платежів за відповідним Договором ті інших платежів, передбачених Генеральним договором, Лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення; у разі несвоєчасної сплати лізингових платежів та інших платежів за відповідним Договором, крім пені, передбаченої п.7.1.1 Генерального договору, Лізингоодержувач оплачує штраф в залежності від терміну заборгованості: при затримці платежу від 2 (двох) до 10 (десяти) днів - у розмірі 5% (пяти відсотків) від суми простроченої заборгованості, від 11 (одинадцяти) до 20 (двадцяти) днів - 10% (десять відсотків) від суми простроченої заборгованості, понад 20 (двадцять) днів - 15% (пятнадцять відсотків) від суми простроченої заборгованості.

Пунктом 13.1 договору передбачено, що генеральний договір набуває чинності з моменту його підписання ОСОБА_1 (в тому числі обовязкового підписання ОСОБА_1 всіх Додатків до Генерального договору) і діє до повного виконання ОСОБА_1 зобовязань за Генеральним договором та всіма Договорами, що є відповідними Додатками до Генерального договору.

08.05.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГОВИЙ ФОНД» (Лізингодавець, позивач) та Фермерським господарством «ЗЕРНОВИК» (Лізингоодержувач, позивач) укладений договір фінансового лізингу №3465-02/05/15-Н до Генерального договору фінансового лізингу №3465 від 25.11.2014р., яким сторони визначили Предмет лізингу: автомобіль TOYOTA Camry, VIN код JTNBFYFK303030490, загальна сума лізингових платежів за яким складає 1080193,66 грн. (один мільйон вісімдесят тисяч сто девяносто три гривні 66 копійок), та який визначено у Додатку №2 до Договору лізингу №3465-02/05/15-Н від 08.05.2015р.

Додатком №1 до Договору лізингу №3465-02/05/15-Н від 08.05.2015р. визначено графік внесення лізингових платежів.

Згідно з ОСОБА_1 прийому-передачі предмету лізингу до договору фінансового лізингу №3465-02/05/15-Н від 08.05.2015р. (Генеральний договір фінансового лізингу №3465 від 25.11.2014р.) позивач передав, а відповідач прийняв в якості Предмету лізингу наступне майно: TOYOTA Camry, рік випуску 2015, реєстраційний номер НОМЕР_1, VIN код JTNBFYFK303030490, № Двигуна 2AR1235507.

Між тим, відповідач свої договірні зобовязання в частині повної та своєчасної сплати лізингових платежів належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виник борг перед позивачем у розмірі 147422,40 грн.

Надісланий відповідачу лист-вимога позивача від 31.08.2015р. №1981-УПК про погашення боргу або достроковий викуп предмету лізингу залишений відповідачем без відповіді та задоволення.

Неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань в частині повної та своєчасної сплати лізингових платежів стало підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

За ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Згідно з ч.1 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

За вимогами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Господарським судом встановлений факт неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором фінансового лізингу №3465-02/05/15-Н від 08.05.2015р. до Генерального договору фінансового лізингу №3465 від 25.11.2014р. в частині повної та своєчасної сплати лізингових платежів, внаслідок чого на даний час у відповідача наявний борг перед позивачем у розмірі 147422,40 грн.

Іншого відповідачем не доведено.

За таких обставин є правомірними та підлягають задоволенню позовні вимоги ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГОВИЙ ФОНД» про стягнення з відповідача 147422,40 грн. боргу.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано відповідачу 848,18 грн. 3% річних за період з 22.06.2015р. по 30.10.2015р. та 1252,61 грн. індексу інфляції за період з липня 2015р. по жовтень 2015р.

Господарський суд приймає до уваги надані позивачем в позовній заяві розрахунки 3% річних та індексу інфляції, вважає їх обґрунтованими.

За таких обставин є правомірними та підлягають задоволенню позовні вимоги ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГОВИЙ ФОНД» про стягнення з відповідача 848,18 грн. 3% річних та 1252,61 грн. індексу інфляції.

Щодо заявлених до стягнення з відповідача 14564,54 грн. пені та 19164,85 грн. штрафу слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобовязань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Водночас вимогами п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України також передбачено, що одним із наслідків порушення зобовязання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобовязання.

У ч.6 ст. 231 ГК України також встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Господарський суд приймає до уваги надані позивачем в позовній заяві розрахунки 14564,54 грн. пені, нарахованої за період з 22.06.2015р. по 30.10.2015р., вважає їх обґрунтованими.

За таких обставин є правомірними та підлягають задоволенню позовні вимоги ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГОВИЙ ФОНД» про стягнення з відповідача 14564,54 грн. пені.

Разом з тим, щодо стягнення з відповідача 19164,85 грн. штрафу слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Як встановлено судом сторони у п.п. 7.1.1, 7.1.2 договору встановили, що за несвоєчасну оплату лізингових платежів за відповідним Договором ті інших платежів, передбачених Генеральним договором, Лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення; у разі несвоєчасної сплати лізингових платежів та інших платежів за відповідним Договором, крім пені, передбаченої п.7.1.1 Генерального договору, Лізингоодержувач оплачує штраф в залежності від терміну заборгованості: при затримці платежу від 2 (двох) до 10 (десяти) днів - у розмірі 5% (пяти відсотків) від суми простроченої заборгованості, від 11 (одинадцяти) до 20 (двадцяти) днів - 10% (десять відсотків) від суми простроченої заборгованості, понад 20 (двадцять) днів - 15% (пятнадцять відсотків) від суми простроченої заборгованості.

З цього приводу, Верховний суд України у постанові від 21.10.2015р. №6-2003цс15 вказав, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи, що позивачем одночасно заявлено до стягнення з відповідача за одне й те саме порушення пеня і штраф, які є одним видом цивільно-правової відповідальності, суд вважає, що їх одночасне застосування суперечить вимогам ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За цих обставин, суд вважає, що позов ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГОВИЙ ФОНД» в частині стягнення з відповідача штрафу в сумі 19164,85 грн. не підлягає задоволенню судом.

Іншого сторонами не доведено.

Інші наявні в матеріалах справи документи вищевикладених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України судовий збір покладаються на обох сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГОВИЙ ФОНД» задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства «ЗЕРНОВИК» (54055, м. Миколаїв, вул. Чигрина, 165, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГОВИЙ ФОНД» (04205, м. Київ, пр-т Оболонський, 35-А, оф. 301, ) 147422 (сто сорок сім тисяч чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. боргу, 14564 (чотирнадцять тисяч пятсот шістдесят чотири) грн. 54 коп. пені, 848 (вісімсот сорок вісім) грн. 18 коп. 3% річних, 1252 (одну тисячу двісті пятдесят дві) грн. 61 коп. індексу інфляції та 2461 (дві тисячі чотириста шістдесят одну) грн. 32 коп. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з ч.5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Одеського апеляційного господарського суду через господарський суд Миколаївської області.

Повне рішення складено 29 грудня 2015 року.

Суддя Ю.С. Бездоля