ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2015 р.Справа № 922/6129/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтотранс Плюс", м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2, м.Кіровоград
про стягнення коштів в розмірі 3922,27 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - ОСОБА_3,

3-я особа - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО", м. Київ звернулась до суду з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю "Укравтотранс Плюс", м. Харків (відповідач) в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму завданої майнової шкоди у розмірі 3922,27 грн. Крім того, до стягнення з відповідача заявлені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилаючись на те, що ПАТ "Страхова компанія "ВУСО" на виконання вимог статті 25 Закону України Про страхування здійснила виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи - ОСОБА_4 в розмірі 7844,53 грн., проте в рамках врегулювання страхового випадку було встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання ДТП була застрахована в ПрАТ "СК "ВУСО" за Полісом № АЕ/1324973, та встановлено, що відповідач використовував транспортний засіб в якості "маршрутного таксі", що протерічить умовам передбачених Полісом, а тому з моменту виплати страхового відшкодування здійсненого на користь потерпілого у ПрАТ "СК "ВУСО" виникло право зворотної вимоги до ТОВ "Укравтотранс Плюс" по відшкодуванню 50% сплаченого страхового відшкодування.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.11.2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 07.12.2015 року о 09:15 годині.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.12.2015 року розгляд справи було відкладено на 16.12.2015 року о 09:15.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте 16.12.2015 року на електронну адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення на позовну заяву, в яких він заперечує проти доводів відповідача та вважає, що транспортний засіб відповідача є маршрутним таксі, тому просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Надані документи долучено судом до матеріалів справи.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував з мотивів викладених у своїх запереченнях, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Третя особа правом на участь представника у судовому засіданні не скористалася, причину неявки не повідомила, витребуваних судом документів не надала. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресою, вказаною у позовній заяві. Разом з тим до суду повернулась ухвала суду повернута без вручення адресатові з позначкою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, користуючись принципом обєктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд, виходить з наступного.

Між Приватним акціонерним товариством Страхова компанія ВУСО та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укравтотранс плюс" було укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/1324973 від 06.12.2012 року, за яким страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: ОСОБА_5 А601.10, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

16.06.2013 року в м. Харків, на вул. Гагаріна, 164, сталася дорожньої транспортна пригода, за участю забезпеченого автомобіля під управлінням ОСОБА_2, та автомобіля Ніссан Тіана, державний реєстраційний номер АХ 5877ВО, під управлінням ОСОБА_4.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль ОСОБА_5 А601.10, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить на праві оренди ТОВ "Укравтотранс плюс", згідно договору майнового найму (оренди) транспортного засобу від 17.10.2011 року (а.с.23-24).

На місці ДТП учасниками було складено Європротокол, згідно якого ДТП мала місце при наступних обставинах: ОСОБА_5 А601.10, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2,при здійсненні маневру поворот праворуч, пошкодив ТЗ марки "Ніссан Тіана" державний реєстраційний номер АХ 5877ВО, під управлінням ОСОБА_4, що був припаркований біля узбіччя, тобто учасники ДТП встановили, що винним у настанні вказаної ДТП є водій ОСОБА_2

Такий механізм спрощеного оформлення ДТП запроваджено в Україні з 19 вересня 2011 року, коли вступив в силу Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування від 17.02.2011 №3045-VІ.

У зв'язку із чим Позивачем було оцінено розмір заподіяної шкоди, яка відповідно до звіту з оцінки транспортного засобу № 592251 від 20.06.2013 року склала суму в розмірі 8354,53 грн.(а.с.33).

Розглянувши документи за страховим випадком ПрАТ СК ВУСО прийняло рішення про виплату рішення про виплату страхового відшкодування на користь ТОВ "Укравтотранс плюс", в сумі 7844,53 грн.

Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК "ВУСО" у відповідності до статей 25 ЗУ Про страхування на підставі заяви потерпілої особи, що підтверджується страховим актом № 3226-24 від 16.07.2013 року та платіжним дорученням № 8296 від 16.07.2013 року.

В рамках врегулювання страхового випадку позивачем було встановлено, що застрахований ТЗ марки ОСОБА_5 А601.10, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 за договором оренди від 17.10.2011 року належить ТОВ Укравтотранс плюс.

Згідно ст. 38-1.1.Закону України Про обов'язкове страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Як було вказано вище цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2. на момент настання ДТП була застрахована в ПрАТ СК ВУСО за Полісом № АЕ/1324973, за умовами якого (п. 8) передбачено, що забезпечений транспортний засіб не використовується як таксі або маршрутне таксі.

Відповідно до ст. 1.8 Закону України Про обов'язкове страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в редакції Закону, яка діяла на дату ДТП і є єдиною для дати укладення договору - страховий поліс - це єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення, такого договору.

Як вказує позивач в позовній заяві, з виїздом на місце події аварійного комісара було встановлено, що ТЗ марки ОСОБА_5 А601.10, Державний реєстраційний номер НОМЕР_1 використовується як маршрутне таксі для комерційного перевезення пасажирів за маршрутом119е спрямуванням пр-т Перемоги-Аеропорт. Вказана обставина підтверджується фото таблицею зробленою аварійним комісаром за результатом виїзду на місце події.

З врахуванням вищевикладеного позивач вважає, що страхувальник використовував застахований ТЗ в якості маршрутного таксі, що передбачає застосування вищого коефіцієнта ніж той що було зазначено в п.8 Поліса, а саме відповідно до Правил обов'язкового страхування цивільного-правової відповідальності ВНТЗ ПрАТ СК ВУСО застосуванню підлягав би коефіцієнт = 1,5, а не 1 як визначено у п.8 Полісу (не як приватний, а як ТЗ, що використовується в комерційною метою (метою отримання прибутку).

При цьому в ході врегулювання страхового випадку, Позивачем було встановлено, що водій застрахований ТЗ є працівником ТОВ Укравтотранс плюс та в момент настання ДТП виконував свої трудові обов'язки на службовому автомобілі, що підтверджує наказами про призначення на посаду , про закріплення ТЗ за водієм та маршрутним листом.

Таким чином, на думку позивача, з моменту виплати страхового відшкодування здійсненого на користь ТОВ Укравтотрансплюс у ПрАТ СК ВУСО виникло право зворотної вимоги до ТОВ Укравтотранс плюс по відшкодуванню 50 % сплаченого страхового відшкодування в межах фактичних затрат ПрАТ СК ВУСО, які складають суму у розмірі 3922,27 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Так, частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Набрання чинності Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування від 17.02.2011р. №3045-VI, яким було внесено зміни та доповнення до Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" дозволило учасникам дорожнього руху при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за наявності встановлених п. 33.2. ст. 33 наведеного Закону обставин спільно складати повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) без інформування відповідного підрозділу МВС України про її настання.

На виконання Закону України від 17.02.2011р. №3045-VI Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Оформлене відповідно до такої інструкції учасниками дорожньо-транспортної пригоди повідомлення в силу положень Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і є підставою для прийняття страховиком рішення щодо здійснення страхового відшкодування.

При цьому, при оформленні дорожньо-транспортної пригоди у такий спосіб (складення її учасниками "європротоколу" без виклику відповідного підрозділу МВС України) не складається постанова про адміністративне правопорушення та не направляються матеріали дорожньо-транспортної пригоди до суду для притягнення відповідальної за вчинення такої пригоди особи до відповідальності.

Тобто, унеможливлюється існування відповідних судових рішень (про притягнення особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності), які б встановлювали вину учасника дорожньо-транспортної пригоди.

Наведені обставини не можуть бути підставою для відмови в задоволенні відповідного позову, оскільки цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку/злочину.

Таким чином, при вирішенні спорів, які виникають з правовідносин по виплаті страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у випадку оформлення учасниками дорожньо-транспортної пригоди повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду без інформування відповідного підрозділу МВС України про її настання суд повинен самостійно, на підставі визначених в такому повідомленні даних (в т.ч. схеми дорожньо-транспортної пригоди), визначити особу, відповідальну за заподіяння шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що ТЗ марки ОСОБА_5 А601.10, Державний реєстраційний номер НОМЕР_1 використовується як маршрутне таксі для комерційного перевезення пасажирів за маршрутом119е спрямуванням пр-т Перемоги-Аеропорт та на думку позивача, у нього є підстави вважати, що страхувальник використовував забезпечений ТЗ в якості маршрутного таксі, що передбачає застосування вищого коефіцієнта ніж той, що було зазначено в п. 8 Поліса.

Однак при дослідженні судом Поліса №АЕ/1324973 судом встановлено, що за умовами п. 8 (Особливі умови використання забезпеченого ТЗ) Поліса №АЕ/1324973 - транспортний засіб не використовується як таксі/маршрутне таксі (а.с.14).

Статтею 1 Закону України Про автомобільний транспорт від 05.04.2001 №2344-ПІ визначаються режими перевезення пасажирів, серед яких:

- перевезення пасажирів у звичайному режимі руху - перевезення пасажирів автобусами на маршруті загального користування з дотриманням усіх зупинок, передбачених розкладом руху;

- перевезення пасажирів в експресному режимі руху - перевезення пасажирів автобусами на маршруті загального користування, на якому є звичайний режим руху, з дотриманням зупинок, кількість яких за розкладом руху не перевищує 25% кількості зупинок при звичайному режимі руху;

- перевезення пасажирів у режимі маршрутного таксі - перевезення пасажирів на міському чи приміському автобусному маршруті загального користування за розкладом руху в якому визначається час відправлення автобусів з початкового та кінцевого пунктів маршруту з висадкою і посадкою пасажирів чи громадян на їхню вимогу на шляху прямування автобуса в місцях, де це не заборонено правилами дорожнього руху;

Судом також досліджено паспорт міського автобусного маршруту регулярних перевезень, від 03 серпня 2011 року, узгодженого з Заступником начальника УДАІ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_6 12.08.2011 та затвердженого директором Департаменту транспорту і зв'язку Харківської міської ради ОСОБА_1, та встановлено, що міський автобус №119е Аеропорт-пр.Перемоги працює у експресному режимі (а.с.58).

Виходячи з вищезазначеного, ТЗ марки ОСОБА_5 А601.10, Державний реєстраційний номер НОМЕР_1 не використовується ТОВ Укравтотранс плюс як таксі/маршрутне таксі, а отже - страховик не порушував жодних договору з ПрАТ СК ВУСО.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський процесуальний кодекс України у ст. 36 встановлює, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що копії документів, які знаходяться в матеріалах справи та надавались суду Позивачем і Відповідачем у справі в якості доказів, є належними та допустимими письмовими доказами, які стосуються предмету спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

З врахуванням вищевикладеного, господарський суд зазначає, що здійснена ПрАТ СК ВУСО на підставі заяви потерпілої сторони виплата страхового відшкодування є належним виконанням позивачем своїх зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/1324973, а отже підстави для застосування положень ст. 38-1.1 Закону відсутні.

Детально, всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про не обґрунтованість та не доведеність вимог Позивача про стягнення з Відповідача 3922,27 грн.майнової шкоди, в зв'язку з чим, вказані вимоги Позивача не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати з цієї справи покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 16, 25, 27 ЗУ "Про страхування", ст.ст. 1166, 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення складено 17.12.2015 р.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Суддя ОСОБА_7