РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2015Справа №910/25111/15

За позовомПублічного акціонерного товариства "Київенерго"
до Житлово-будівельний кооперативу "Індикатор 12"
простягнення 137 483,92 грн.
суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Левченко В.І. - представник за довіреністю № 91/2015/11/11-8 від 11.11.2015;
від відповідачаКурьят С.В. - представник за довіреністю № 20/10 від 20.10.15

В судовому засіданні 16.12.2015 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Житлово-будівельний кооперативу "Індикатор 12" про стягнення заборгованості за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1420225 від 01.02.2007 у розмірі 137483,92 грн., з яких 54131,59 грн. - основна заборгованість, 73 271,45 грн. - інфляційна складова боргу та 10 080,88 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення умов укладеного між позивачем та відповідачем договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1420225 від 01.02.2007 відповідач не виконав свої зобов'язання щодо оплати за надані позивачем послуги, внаслідок чого у останнього в період з 01.10.2012 по 01.08.2015 утворилась заборгованість у розмірі 137 483,92 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.09.2015 порушено провадження у справі № 910/25111/15 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 21.10.2015.

21.10.2015 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшла письмова заява відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.10.2015 розгляд справи в порядку ст. 77 ГПК України було відкладено на 11.11.2015.

У судове засідання, призначене на 11.11.2015, з'явились представники сторін. Представник відповідача на виконання вимог ухвали суду подав через канцелярію суду письмовий відзив для долучення до матеріалів справи та заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив та в судовому засіданні представник підтвердив, що Житлово-будівельний кооператив "Індикатор 12" визнає основну суму заборгованості за договором постачання теплової енергії у гарячій воді № 1420225 від 01.02.2007, однак заперечує щодо нарахованих штрафних санкцій у розмірі 83 352,33 грн., оскільки вважає їх невиправдано високими.

Представник позивача щодо клопотання про відкладення розгляду не заперечував. Сторони подали клопотання про продовження строку вирішення спору, яке судом було задоволено.

В судових засіданнях 11.11.2015 та 02.12.15 було оголошено перерву до 02.12.15 та 16.12.15 відповідно.

В судове засідання 16.12.15 представники сторін з'явились, представник позивача надав докази сплати відповідачем основної суми заборгованості, у зв'язку з чим просив суд припинити провадження в цій частині, та стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати.

Представник відповідача проти позовних вимог щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

01 лютого 2007 року між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", правонаступником якої є ПАТ "Київенерго", (далі - постачальник, позивач) та Житлово-будівельним кооперативом "Індикатор 12" (далі - споживач, відповідач), було укладено договір № 1420225 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - договір).

Згідно з пунктом 1.1 Договору, постачальник зобов'язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому Договорі.

Відповідно до пункту 2.2.1 Договору постачальник, зобов'язується безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку №1.

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що при виконанні умов договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київської міською держадміністрацією, чинним законодавством України, Правилами користування тепловою енергією, нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії.

Відповідно до пункту 2.3.1 Договору споживач зобов'язується дотримуватись кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку №1 не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та по тарифах, зазначених у додатку №2.

Відповідно до пункту 9, 10 Додатку № 2 до договору (Тарифи та порядок розрахунків) Споживач щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує платіжну вимогу-доручення на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця за мінусом суми фактично сплаченої теплової енергії в поточному місяці; табуляграму фактичного споживання за попередній період та акт звірки, який оформлює і повертає один примірник Постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Споживач щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА; до 25 числа поточного місяця сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями на рахунок постачальника згідно з його розрахунком.

Зобов'язання за Договором виконані позивачем належним чином, що підтверджується обліковими картками (табуляграмами) фактичного споживання відповідачем теплової енергії за період з жовтня 2012 року по серпень 2015 року, а також розрахунком об'єму та вартості послуг, що проведені позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов Договору.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов'язання за Договором та поставив відповідачу теплову енергію за період з жовтня 2012 року по серпень 2015 року на загальну суму 2 085 349,51 грн., відповідачем поставлена теплова енергія була оплачена не в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на момент звернення позивача до суду заборгованість складала 54131,59 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями представників сторін, 09.11.2015 відповідачем було сплачено суму основної заборгованості 54 131,59 грн. в повному обсязі.

Згідно п.1-1 ч.1 статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, оскільки факт наявності заборгованості за договором № 1420225 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.02.2007 станом на момент вирішення спору на суму 54 131,59 грн. основної заборгованості спростовано, тому суд припиняє провадження у справі в цій частині позовних вимог у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Стосовно вимог позивача про стягнення 73 271,45 грн втрат від інфляції та 3 % річних в сумі 10080,88 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу України та ст.625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Відповідно до п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, твердження відповідача про те, що нараховані позивачем інфляційні втрати та 3 % річних є законною неустойкою, яку суд вправі зменшити на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, є помилковими та нормативно необґрунтованими.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, перевіривши надані позивачем розрахунки, суд встановив, що позовні вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню відповідно до наведеного в позовній заяві розрахунку.

Витрати по сплаті судового збору в частині припинення провадження стосовно вимог про стягнення 54131 грн. 59 коп., відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, оскільки вказана заборгованість була сплачена відповідача після звернення позивачем з даним позовом до суду.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 80, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. В частині позовних вимог про стягнення 54131 грн. 59 коп. основної заборгованості провадження припинити.

3. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-12» (03142 м. Київ, вул.. Василя Стуса, буд. 28-А, ідентифікаційний код 23379893) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м.Київ, пл. Івана Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305, р/р № 1 у ГУ по м. Києву та Київській обл. ВАТ "Ощадбанк", МФО 322669) 3% річних у розмірі 10 080 (десять тисяч вісімдесят) грн. 88 коп., інфляційні втрати у розмірі 73 271 (сімдесят три тисячі двісті сімдесят одну) грн. 45 коп. та судовий збір у розмірі 2 062 (дві тисячі шістдесят дві) грн. 27 коп.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.12.2015

Суддя Пукшин Л.Г