РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2015Справа №910/28788/15

За позовомСільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ЕВЕРІЗ ВЕБ СОЛЮШЕНС"
простягнення 493323,81 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Кондратюк І.С. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ :

Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка заявлено позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕВЕРІЗ ВЕБ СОЛЮШЕНС" заборгованості в розмірі 493323,81 грн., в тому числі: 339976,00 грн. основного боргу, 145006,75 грн. пені та 8341,06 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору оренди нежитлового приміщення №2208 від 22.08.2012, у зв'язку з чим у Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕВЕРІЗ ВЕБ СОЛЮШЕНС" виникла заборгованість перед позивачем.

Разом з позовною заявою Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕВЕРІЗ ВЕБ СОЛЮШЕНС" здійснювати відчуження майна (в межах суми заборгованості по договору оренди нежитлового приміщення №2208 від 22.08.2012), що знаходиться у власності ТОВ "ЕВЕРІЗ ВЕБ СОЛЮШЕНС"; заборони третім особам здійснювати розпорядження майном (в межах суми заборгованості по договору оренди нежитлового приміщення №2208 від 22.08.2012), що знаходиться у власності ТОВ "ЕВЕРІЗ ВЕБ СОЛЮШЕНС".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2015 порушено провадження у справі №910/28788/15 та призначено її до розгляду на 14.12.2015.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2015 Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

В судовому засіданні 14.12.2015 представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі, а також уточнення до позовної заяви. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в засідання господарського суду своїх представників не направив, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 14.12.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши представника позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

22.08.2012 між філією «Черкаський логістичний центр» Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕВЕРІЗ ВЕБ СОЛЮШЕНС" (орендар) укладено Договір оренди нежитлового приміщення №2208, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування на умовах цього договору нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: с. Червона Слобода, вул. Берегова-Промислова, 20, Черкаського району, Черкаської області, а саме: частину складських приміщень, позначених на генеральному плані літерою літера Б2-1, загальною площею 6779,60 кв.м., а саме: приміщення №113, площею 1288,7 кв.м.; приміщення №114, площею 14,4 кв.м; приміщення №115, площею 430,8 кв.м.; приміщення №97, площею 5045,7 кв.м. (п. 1.1. договору).

За умовами п.п. 2.1., 2.2. договору зазначене в п. 1.1 договору приміщення передається в оренду поетапно, відповідно до умов цього договору, та повністю повинно бути передане орендодавцем та прийняте орендарем до 01 січня 2013 року. Передача приміщення в оренду здійснюється за Актами приймання-передачі.

Відповідно до п.п. 3.2., 3.3. договору за користування об'єктом оренди орендар здійснює оплату щомісячно. Орендна плата самостійно нараховуються та сплачуються орендарем на поточний рахунок орендодавця до двадцятого числа місяця, що слідує за звітним. Нарахування орендної плати здійснюється за фактично займану орендарем площу складських приміщень шляхом множення на ставку орендної плати - 25,00 грн. за 1 кв.м. Фактична площа складського приміщенням що була зайнята орендарем визначається шляхом додавання до розміру площі, переданої за першим актом приймання-передачі, розмірів площ, переданих за актами приймання-передачі в кожному наступному місяці.

Даний договір вступає в дію з дати його підписання і діє по 14 серпня 2015 року включно. Зобов'язання орендаря по сплаті орендної плати та інших платежів припиняються в момент фактичної їх повної оплати (п. 8.1. договору).

В подальшому, 01.07.2013 сторони підписали Додатковий договір до договору оренди нежитлового приміщення №2208 від 22.08.2012, яким доповнили договір пунктами 1.1.2. та 3.8. наступного змісту: «Орендодавець додатково передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування на умовах цього договору нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: с. Червона Слобода, вул. Берегова-Промислова, 20, Черкаського району, Черкаської області, а саме: приміщення №84, площею 16,6 кв.м. Оплата за користування об'єктом оренди, зазначеним в п. 1.1.2. сплачується орендарем з розрахунку 30,00 грн. за 1 кв.м. з ПДВ».

Крім того, пункт 3.3. договору сторони виклали в наступній редакції: «Оплата за користування об'єктом оренди зазначеним в п. 1.1. сплачується орендарем з розрахунку 25,00 грн. з 1 кв.м. з ПДВ».

На виконання умов даного договору, орендодавець передав, а орендар прийняв об'єкти оренди, що розташовані за адресою: с. Червона Слобода, вул. Берегова-Промислова, 20, Черкаського району, Черкаської області, про що свідчать наявні в матеріалах справи Акти прийняття-передачі нежитлових приміщень від 30.09.2012, від 31.10.2012, від 30.11.2012, 31.12.2012 та від 01.07.2013, які підписані представниками сторін без зауважень та скріплені печатками підприємств.

За змістом ст. 283 Господарського кодексу України та ст. 759 Цивільного кодексу України орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 5 ст. 762 ЦК України, ч. 3 ст. 285 ГК України та умов п. 4.2.2. договору орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що представниками Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕВЕРІЗ ВЕБ СОЛЮШЕНС" без заперечень підписані акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг) на загальну суму 339976,00 грн., а саме: №316 від 30.11.20145 на суму 169988,00 грн. з ПДВ та №347 від 31.12.2014 на суму 169988,00 грн. з ПДВ.

Втім, відповідач, у порушення взятих на себе зобов'язань за договором, плату за оренду належним чином та у повному обсязі не здійснив, внаслідок чого за ним, утворилась заборгованість в розмірі 339976,00 грн.

При цьому, 31.12.2014 орендар передав, а орендодавець прийняв об'єкти оренди, що розташовані в с. Червона Слобода, вул. Берегова-Промислова, 20, Черкаського району, Черкаської області, про що сторонами складено відповідний Акт приймання-передачі нежитлових приміщень за Договором оренди нежитлового приміщення №2208 від 22.08.2012.

За приписами ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

В частині 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Разом з цим, пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань, в частині своєчасної та повної сплати орендних платежів, підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення основного боргу в розмірі 339976,00 грн.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також передбачено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

При цьому, частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 5.3. договору сторони визначили, що у випадку порушення строків здійснення оплати орендної плати по цьому договору, а також додаткових послуг, орендар зобов'язаний сплатити орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення оплати. Пеня розраховується від несплаченої в строк суми,

Оскільки відповідач допустив прострочення розрахунків з орендної плати, позивачем нарахована та заявлена до стягнення пеня в розмірі 145006,75 грн. за період з 21.12.2014 по 29.10.2015.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За договором сторін можливості визначення іншого періоду нарахування пені, ніж зазначений у ч. 6 ст. 232 ГК України, не передбачено. Отже, пеня повинна нараховуватись з урахуванням приписів даної норми.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в сумі 86400,48 грн., оскільки позивачем не дотримано вимог законодавства щодо припинення нарахування штрафних санкцій.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 8341,06 грн. за період з 20.12.2014 по 29.10.2015.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11).

За результатом перевірки наданого позивачем розрахунку 3% річних, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Як визначено в ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням витрат по сплаті судового збору в цій частині на відповідача на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕВЕРІЗ ВЕБ СОЛЮШЕНС" (04176, м. Київ, вулиця Електриків, будинок 29, офіс 14, ідентифікаційний код 37332384) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка (19610, Черкаська обл., Черкаський район, село Софіївка, вул. Шевченка, будинок 39; ідентифікаційний код 03793419) 339976 (триста тридцять дев'ять тисяч дев'ятсот сімдесят шість) грн. 00 коп. основного боргу, 86400 (вісімдесят шість тисяч чотириста) грн. 48 коп. пені, 8341 (вісім тисяч триста сорок одну) грн. 06 коп. 3% річних та 6520 (шість тисяч п'ятсот двадцять) грн. 76 коп. судового збору.

3. В решті позову - відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 18.12.15

Суддя О.А. Грєхова