КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2015 р. Справа№ 910/24246/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

ОСОБА_1

за участю представників сторін:

від позивача: :ОСОБА_2 представник, дов. б/н від 20.10.2015;

від відповідача: ОСОБА_3 представник, дов. № 2-17д від 19.12.2014;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортні автоматизовані системи"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2015

у справі № 910/24246/15 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортні автоматизовані системи"

до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

про стягнення попередньої оплати в розмірі 857 000,00 грн.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 склад колегії суддів у справі № 910/24246/15 змінено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 колегією суддів у складі: головуючий суддя Ропій Л.М., судді: Калатай Н.Ф., Пашкіна С.А. апеляційну скаргу у справі № 910/24246/15 прийнято до свого провадження.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 розгляд апеляційної скарги у справі № 910/24246 відкладено на 14.12.2015.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015 змінено склад колегії суддів у звязку з виходом судді Рябухи В.І. з лікарняного.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортні автоматизовані системи" прийнято до провадження у складі колегії суддів Ропій Л.М. головуюча, судді: Калатай Н.Ф., Рябуха В.І.

На підставі ст.ст.77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015 розгляд апеляційної скарги у справі № 910/24246/15 відкладено на 28.12.2015.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2015 у справі № 910/14246/15 у позові відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що, як встановлено судом, договір діяв до 31.08.2015, позовна заява подана до суду 10.09.2015, після закінчення строку дії договору, таким чином, після закінчення строку дії договору у позивача немає правових підстав для стягнення попередньої оплати за договором.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2015 у справі № 910/24246/15 скасувати з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вважає посилання суду першої інстанції на те, що у випадку невнесення попередньої оплати за товар, передбачено зупинення виконання обовязку щодо поставки товару та відмова від виконання обовязку стосовно поставки товару постачальником таким, що суперечить чинному законодавству, з огляду на те, що згідно із ч.3 ст.538 ЦК України зупинення виконання обовязку, відмова від його виконання частково або у повному обсязі є правом позивача, це свідчить про те, що позивач не зобовязаний діяти саме у такому порядку.

Скаржник стверджує, що до договорів поставки можуть застосовуватися положення про купівлю-продаж, закріплені у ст.ст. 655-697 ЦК України, а щодо ст.706 ЦК України, то ця стаття міститься у параграфі 2 глави 54, який стосується регулювання роздрібної купівлі-продажу, тобто дана стаття є спеціальною нормою щодо регулювання договорів купівлі-продажу, у звязку з чим не може бути застосована до регулювання відносин поставки.

Посилаючись на зміст п.10.1 договору, положення ч.1 ст.599 ЦК України, те, що серед підстав припинення зобовязань відсутня така підстава, як закінчення строку дії договору, скаржник наполягає на тому, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення зобовязань та невиконання зобовязань за договором.

Також в апеляційній скарзі скаржник наводить положення, зокрема, п.6.1.1 договору, ст.193 ГК України, ст.ст.525, 526, 530, 610, 629, 693, ЦК України, ст.ст.33, 34, 42, 43 ГПК України, посилається на судову практику.

До апеляційної скарги позивачем додані копії листів позивача від 23.07.2015 № 25-44, від 29.07.2015 № 156, від 25.08.2015 № 231, від 31.08.2015 № 173/1, які не були надані до суду першої інстанції.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Враховуючи те, що скаржником не обґрунтовано неможливість подання суду першої інстанції копій зазначених листів, колегія суддів дійшла висновку не приймати ці копії листів у якості доказів у справі № 910/24246/15.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів скарги. Посилаючись на положення ст.ст.525, 526, 538, 693 ЦК України, відповідач стверджує, що наслідком невиконання покупцем в даному випадку своїх зобовязань з попередньої оплати товару можуть бути лише дії постачальника, які стосуються збереження частково своїх договірних зобовязань (в межах часткової оплати) або відмови від виконання зобовязань з поверненням отриманих коштів. Таким чином, заявляє відповідач, захистом порушеного права при нездійсненні попередньої оплати за договором, чинним законодавством передбачено лише право сторони зупинити виконання свого обовязку, відмовитися від його виконання частково або у повному обсязі. Відповідач також посилається на судову практику.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем 10.09.2015 подана до суду першої інстанції позовна заява про стягнення з відповідача на користь позивача попередньої оплати у розмірі 857 000,00 грн. та покладення на відповідача витрат, повязаних зі сплатою судового збору.

Як вбачається із матеріалів справи, 30.06.2015 між сторонами укладено договір поставки № 11260/25-15, згідно з п.1.1 якого позивач, за договором постачальник, зобовязується поставити відповідачу, за договором покупцю, товар, зазначений у специфікації, що додається до договору, а відповідач прийняти і оплатити такий товар.

У п.п.4.1, 4.2 договору № 11260/25-15 сторони погодили умови про те, що розрахунки проводяться шляхом 50% попередньої оплати від ціни договору в розмірі 857 000,00 грн.; решта суми договору сплачується покупцем після предявлення постачальником рахунку на оплату товару та підписаного сторонами акту приймання-передачі або видаткової накладної, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника, з урахуванням ПДВ, на умовах, визначених у специфікації.

Відповідно до п.10.1 договору № 11260/25-15 договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін і діє до 31.08.2015, а в частині взаєморозрахунків до повного виконання зобовязань.

Як вбачається із листа позивача від 29.07.2015 № 155, останнім повторно було надіслано відповідачу, у тому числі рахунок-фактуру № СФ-0000023 від 08.07.2015 на передоплату 50% за товар згідно із договором № 11260/25-15 у сумі 857 000,00 грн. Копії зазначеного рахунку та документів про надсилання 30.07.2015 надані до матеріалів справи.

18.08.2015 позивачем надіслану відповідачу вимогу листом за № 167 від 17.08.2015, у якій позивач просив негайно оплатити попередню оплату за договором поставки № 11260/25-15 в розмірі 857 000,00 грн. згідно із рахунком-фактурою № СФ-0000023 від 08.07.2015.

Докази здійснення відповідачем попередньої оплати згідно із договором № 11260/25-15 у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

В ч.1 ст.193 ГК України встановлено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 665 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч.1 ст.193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов язку.

В ч.2 ст.509 ЦК України вказано, що зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Як визначено в ч.1 ст.693 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплати), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу; у разі невиконання покупцем обовязку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

В ч.3 ст.538 ЦК України встановлено, що у разі невиконання однією із сторін у зобовязанні свого обовязку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обовязку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обовязку, відмовитися від його виконання частково або у повному обсязі.

Також, в ч.4 ст.538 ЦК України передбачено, якщо зустрічне виконання обовязку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обовязку, друга сторона повинна виконати свій обовязок.

Таким чином, наслідком невиконання покупцем своїх зобовязань з попередньої оплати товару можуть бути лише дії постачальника, які стосуються збереження частково своїх договірних зобовязань (в межах часткової оплати) або відмови від виконання зобовязань з поверненням отриманих коштів; при попередній оплаті за договором поставки чинне законодавство не надає право постачальнику вимагати від іншої сторони виконання грошового зобовязання, оскільки в цьому випадку порушувався б принцип вільного волевиявлення сторін при укладенні угоди (пункт 3 статті 203 ЦК України).

Зазначена правова позиція узгоджується із судовою практикою, про що свідчить, зокрема, постанови Вищого господарського суду України від 14.04.2009 у справі № 6/147, від 14.04.2009 у справі № 6/163.

Доводи апеляційної скарги не є такими, що ґрунтуються на нормах права та матеріалах справи, зважаючи на викладене та наступні обставини.

Як свідчать матеріали справи, позов предявлено позивачем після закінчення строку дії договору № 11260/25-15, погодженого сторонами в п.10.1 цього договору.

Як вже зазначалось, згідно із ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Пунктом 10.1 договору № 11260/25-15 передбачено, що в частині взаєморозрахунків договір є чинним до повного виконання зобовязань.

Однак, у відповідача не виникло зобовязання щодо розрахунку із позивачем, оскільки останній не поставив товар. У разі якби позивач поставив товар, то настали б обставини, передбачені частиною 4 ст.538 ЦК України.

Посилання скаржника на постанову Верховного суду України від 24.06.2015 у справі № 904/5381/14 безпідставне, оскільки у цій справі переглядалось судове рішення зі спору щодо зобовязання сторони у разі, коли іншою стороною своє зобовязання виконано.

Порушення норм процесуального права, які відповідно до ст.104 ГПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не виявлено.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи, для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2015 у справі № 910/24246/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортні автоматизовані системи" залишити без задоволення.

2. Справу № 910/24246/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 29.12.2015.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді Н.Ф. Калатай

ОСОБА_1