ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р. Справа № 917/1554/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_1 (свідоцтво про право на заняття адвокатською № 600 від 19.06.2008р., ордер ПТ № 084396 на надання правової допомоги від 07.12.2015р., договір № 592 від 01.12.2015р. про надання правової допомоги)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Полтава (вх. №5055 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 06.10.2015р. у справі № 917/1554/15

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Полтава

про стягнення 25 161,80 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", м. Дніпропетровськ звернувся до господарського суду Полтавської області із позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Полтава про стягнення 25161,80 грн. заборгованості за договором банківського обслуговування б/н від 14.04.2011 року, з яких: 12808,97 грн. - заборгованість за кредитом, 6216,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5098,48 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 1037,52 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача судовий збір за подачу позовної заяви.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 06.10.2015р. по справі № 917/1554/15 (суддя Тимощенко О.М.) позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Полтава на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 12808,97 гривень заборгованості за кредитом, 6216,83 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом, 5098,48 гривень пені, 1037,52 гривень заборгованості по комісії за користування кредитом, 1827,00 гривень витрат по сплаті судового збору.

Відповідач з даним рішення суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, просить рішення господарського суду Полтавської області від 06.10.2015р. по справі № 917/1554/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

03.12.2015р. на адресу суду від уповноваженого представника ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_3 (за довіреністю № 2383-О від 14.08.2013р.) надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. До цього клопотання представником надано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти доводів апеляційної скарги заперечує та просить рішення місцевого господарського суду у даній справі залишити без змін.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 08.12.2015р. розгляд справи відкладено на 22.12.2015р. о 12:30 год., а відповідачу запропоновано надати суду обґрунтований та детальний контррозрахунок суми заявлених позовних вимог (по кожній окремо).

21.12.2015р. від уповноваженого представника ПАТ КБ "Приватбанк" - ОСОБА_3 електронною поштою надійшли пояснення (вх. № 17220), в яких позивач зазначає, що додана до позовної заяви банківська виписка по особовому рахунку відповідача та виписки по інших клієнтських рахунках обліку є первинним документом, який підтверджує, що у відповідача перед позивачем обліковується заборгованість по поверненню кредитних коштів. Разом з цим, позивач просить розглянути справу без участі його представника, оскільки останній не має обєктивної можливості бути присутнім при розгляді апеляційної скарги через участь в іншому судовому засіданні по справі № 552/3833/15-ц в апеляційному суді Полтавської області.

22.12.2015р. уповноважений представник ФОП ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про долучення до матеріалів справи додаткових документів в порядку ст. 22 ГПК України, у тому числі контррозрахунку сум заявлених позовних вимог. За даними відповідача прострочена заборгованість за кредитом складає суму 12808,97 грн., прострочена заборгованість за відсотками складає суму 6216,82 грн., прострочена заборгованість за комісією складає 922,25 грн. та пеня 409,66 грн.

Абзацом 1 пункту 3.9.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку неявка представника позивача в засідання суду апеляційної інстанції не перешкоджає перегляду прийнятого у даній справі рішення в апеляційному порядку, а справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 101 та пункту 7 частини 2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та поданих на неї заперечень, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, заслухавши у судовому засіданні 22.12.2015р. уповноваженого представника відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Полтава не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав та обставин справи в їх сукупності.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 202, 205 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, останній за приписами статті 204 Цивільного кодексу України є правомірним.

Відповідно до статті 207 Цивільного Кодексу України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України (в редакції, чинній момент виникнення спірних правовідносин) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно положень статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як свідчать матеріали справи, 14.04.2011 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) приєдналася до "Умов та правил надання банківських послуг" (далі - Умови), тарифів Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua згідно заяви від 14.04.2011року (том 1 аркуш справи 29), які разом складають договір банківського обслуговування № б/н від 14.04.2011 року.

Даний договір за своєю правовою природою є змішаним та містить у собі елементи договору банківського рахунку та кредитного договору.

Згідно з частиною 2 статті 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Частиною 1 статті 634 Цивільного кодексу України унормовано, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

У відповідності з частиною 2 статті 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до п. 3.2.1.1.16 "Умов та правил надання банківських послуг" при укладенні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/ Інтернет клієнт - банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис", електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 Цивільного кодексу України).

Таким чином, заява про відкриття рахунку, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку, що розміщені в мережі Інтернет, копії яких містяться в матеріалах справи, свідчить про укладення між сторонами договору банківського обслуговування. Укладений між сторонами у даній справі договір не суперечить чинному законодавству, укладений у письмовій формі, що разом з Умовами складає договір банківського обслуговування, відповідач підтвердив свою згоду з умовами даного договору.

За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (стаття 1066 Цивільного кодексу України). Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до пункту 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 Господарського процесуального кодексу України).

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Аналіз встановлених колегією суддів апеляційної інстанції по справі обставин свідчить про те, що позивач підтвердив належними та допустимими доказами - первинними документами факт надання відповідачеві кредиту, а відповідно і його розмір, період користування, момент часткового повернення.

Згідно пункту 3.2.1.1.1. "Умов та правил надання банківських послуг", кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Банка та Клієнта.

Відповідно до пункту 3.2.1.1.3. Умов, кредит надається в обмін на зобов'язання Клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди.

Пунктом 3.2.1.1.8. "Умов та правил надання банківських послуг" встановлено, що проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі - "Угода").

Пунктом 3.2.1.1.6. Умов визначено, що Ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна Ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших).

Як стверджує позивач і це підтверджується матеріалами справи (копією довідки про розміри встановлених кредитних лімітів від 17.06.2015 року, том 1 аркуш справи 46) та визнається відповідачем, відповідно до даного Договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок 2799 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг", а саме:

- станом на 14.04.2011р. встановлено кредитний ліміт у розмірі 3200,00 грн.;

- станом на 06.10.2011р. встановлено кредитний ліміт у розмірі 1000,00 грн.;

- станом на 04.02.2013р. встановлено кредитний ліміт у розмірі 1500,00 грн.;

- станом на 04.03.2013р. встановлено кредитний ліміт у розмірі 3500,00 грн.;

- станом на 26.03.2013р. встановлено кредитний ліміт у розмірі 6500,00 грн.;

- станом на 16.04.2013р. встановлено кредитний ліміт у розмірі 8000,00 грн.;

- станом на 19.06.2013р. встановлено кредитний ліміт у розмірі 11000,00 грн.;

- станом на 09.09.2013р. встановлено кредитний ліміт у розмірі 12000,00 грн.;

- станом на 23.09.2013р. встановлено кредитний ліміт у розмірі 15500,00 грн.;

- станом на 14.11.2013р. встановлено кредитний ліміт у розмірі 16000,00 грн.;

- станом на 01.03.2014 р. встановлено кредитний ліміт у розмірі 16000,00 грн.

На виконання умов вищезазначеного договору відповідач отримав від позивача на його поточний рахунок № 2799 кредитні кошти відповідно до вказаних вище лімітів.

Дана обставина підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими виписками по рахунку відповідача (том 1 аркуші справи 50, 68-103) і свідчить про повне виконання позивачем умов вищезазначеного Договору.

Отже, надання кредитних коштів позичальнику підтверджується наданими до справи банківськими виписками по особовому рахунку відповідача, а утворення заборгованості за невиконання умов Кредитного договору з відповідними нарахуваннями обґрунтовано виписками з особових рахунків відповідача.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги доводи позивача про те, що відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої наказом Державної податкової служби України 05.07.2012 р. № 583, первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Додана до позовної заяви банківська виписка по особовому рахунку відповідача та виписки по інших клієнтських рахунках обліку є первинними документами, які підтверджують, що у відповідача перед позивачем обліковується заборгованість по поверненню кредитних коштів.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

У відповідності з нормами статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України та статті 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач свої зобов'язання за договором щодо своєчасної сплати кредитних платежів систематично не виконував.

22.05.2015 року позивач звернувся до відповідача з претензією (вих. № 10221РLА0S08R) відповідно до якої вимагав від відповідача негайно погасити кредитну заборгованість у розмірі 24025,84 грн., у тому числі 12808,97 грн. заборгованість за кредитом, 5838,25 грн. заборгованість по процентам, 922,24 грн. заборгованість з комісії за користування кредитом та 4456,38 грн. пеня, яка утворилась в зв'язку з невиконанням відповідачем договірних зобов'язань (том 1 аркуші справи 52-55).

В матеріалах справи міститься достатньо доказів на підтвердження направлення даної претензії поштовим зв'язком 02.06.2015р. і ці дані відповідачем не спростовані.

Проте направлена на адресу відповідача претензія залишена останнім без відповіді та будь-якого реагування.

Вказані обставини змусили позивача звернутись до господарського суду Полтавської області із даним позовом про стягнення з відповідача 25161,80 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами договору банківського обслуговування б/н від 14.04.2011 року, яка складається з: 12808,97 грн. - заборгованість за кредитом, 6216,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 05.05.2014 року по 10.06.2015 року, 1037,52 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом за період з 01.10.2014 року по 10.06.2015 року, 5098,48 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором за період з 01.10.2011 року по 10.06.2015 року.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог та заперечень проти них, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 25161,80 гривень боргу за договором банківського обслуговування № б/н від 14.04.2011 року, з яких: 12808,97 гривень заборгованість за кредитом, 6216,83 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 5098,48 гривень пеня, 1037,52 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом є законними, обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Повторно розглянувши справу в межах наданих суду апеляційної інстанції повноважень, колегія суддів вважає вищезазначені висновки суду правильними, а прийняте у справі рішення таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

При цьому, колегія суддів при наданні оцінки розрахунку заявлених позивачем до стягнення сум заборгованості за кредитом, по процентам за користування кредитом, пені та заборгованості по комісії за користування кредитом, а також поданого відповідачем суду апеляційної інстанції контррозрахунку цих сум, встановила, що ФОП ОСОБА_2 підтверджує наявність у неї заборгованості перед позивачем за договором банківського обслуговування № б/н від 14.04.2011 року в сумі 12808,97 грн. та 6216,82 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, проте згідно її даних пеня складає 409,66 грн., борг по комісії за користування кредитом - 922,25 грн.

Отже, колегія суддів вважає, що наданий відповідачем контррозрахунок ще раз підтверджує, що судом першої інстанції було з достовірністю встановлено суму основної заборгованості в розмірі 12808,97 грн. та суму заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 6216,82 грн., адже в цій частині розбіжностей по нарахованим сумам між сторонами не виникло (за виключенням 0,01 коп. по заборгованості по процентам).

Надання кредитних коштів відповідачу в сумі 12808,97 грн. підтверджується наявними у справі банківськими виписками по особовому рахунку ФОП ОСОБА_2, а виникнення боргу за невиконання умов Кредитного договору з відповідними нарахуваннями підтверджено позивачем виписками з особових рахунків відповідача. При цьому, нарахування відсотків передбачено п.п.3.2.1.4.1, 3.2.1.4.1.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відсотки у розмірі 6216,83 грн. відповідачу нараховані за період з 05.05.2014 року по 10.06.2015 року.

Однак при цьому, перевіривши наявні у справі аргументи, якими сторони підтверджують свої правові позиції у справі, колегія суддів відхиляє наданий відповідачем контррозрахунок в частині пені в сумі 409,66 грн. та боргу по комісії за користування кредитом в сумі 922,25 грн., оскільки при проведенні контррозрахунку відповідачем неправильно було визначено період виникнення боргу (зазначено лише з 19.03.2014р.), проте не враховано, що на виконання умов Договору відповідач отримував кошти і в 2011 році, та систематично порушував обовязок щодо їх повернення.

До таких висновків колегія суддів дійшла з огляду на таке.

Згідно розділу Умов 3.2.1.4. за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (далі - період, в який дебетове сальдо підлягає обнулінню), розрахунок процентів здійснюється за процентною ставкою в розмірі, 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

При не обнулінні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, Клієнт виплачує Банку за користування кредитом проценти в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулінню.

У випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання Клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні Клієнтом будь-якого з грошового зобов'язання Клієнт сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення Клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права Банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання Банківських послуг, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Під непогашенням кредиту мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня.

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати.

При несплаті винагороди, відсотків у відповідні їм дати сплати, вони вважаються простроченими.

Відповідно до пункту 3.2.1.2.3.4. Умов - Банк має право при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого Умовами, змінити умови кредитування - вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі.

За змістом пункту 3.2.1.5.1. Умов при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених пунктами 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених пунктами 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченого пунктами 3.2.1.2.2.5, 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 Клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня , у відсотках річних від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації Банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі, зазначеному в пунктів 3.2.1.4.1.3. від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Відповідно до пункту 3.2.1.5.4 Умов - нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої пунктами 3.2.1.5.1., 3.2.1.5.2., 3.2.1.5.3 здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

Позивач на виконання кредитних зобов'язань за договором в межах кредитного ліміту надав відповідачу грошові кошти в сумі 12808,97 грн., але ці кошти відповідачем в порушення договірних зобов'язань не повернуті.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до положень статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (пункт 4 статті 231 Господарського кодексу України).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (пункт 6 статті 231 Господарського кодексу України).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (пункт 6 статті 232 Господарського кодексу України).

У пункті 3.2.1.5.1. Договору сторони узгодили, що при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Умовами пп. 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3 термінів повернення кредиту, передбачених пп. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4 винагороди, передбаченого пп. 3.2.1.2.2, 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.2.1.4.1.3 від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні. Відповідно до 3.2.1.5.4 Умов - нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 3.2.1.5.1, 3.2.1.5.2, 3.2.1.5.3, здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за Договором позивачем була нарахована пеня в сумі 5098,48 грн. за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором за період 01.10.2011р. - 10.06.2015р. (том 1 аркуш справи 46-49).

Пунктом 3.2.1.5.7. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що терміни позовної давності до вимоги про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів сторонами встановлені тривалістю в п'ять років, що відповідає вимогам частини 1 статті 259 Цивільного кодексу України і свідчить про дотримання банком строків позовної давності.

Нарахування комісії передбачено пунктом 3.2.1.4.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Комісія у розмірі 1037,52 грн. відповідачу нарахована за період з 01.10.2014 року по 10.06.2015 року.

Підсумовуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права, нічим не обґрунтовані, не узгоджуються з наявними у справі матеріалами, його правова позиція не підтверджена належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим підстав для скасування прийнятого у даній справі рішення та задоволення апеляційної скарги відповідача колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтями 105, 110 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Полтава залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 06.10.2015р. у справі № 917/1554/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Слободін М.М.