КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2015 р. Справа№ 910/20347/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Руснак І.В. - представник, дов. б/н від 22.06.2015,

Веселов А.В. - представник, дов. б/н від 07.07.2015;

від відповідача: Дацьків А.І. - представник, ордер серія ЛВ № 031790 від 18.09.2015;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Г-Лог"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2015

у справі № 910/20347/15 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Г-Лог"

до Дочірнього підприємства "Капарол Україна"

про внесення змін до договору

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України у судовому засіданні 07.12.2015 оголошено перерву до 28.12.2015.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 у справі № 910/20347/15 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що, як встановлено судом, уклавши договір від 25.11.2010 (оренди), сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору оренди, зокрема, щодо розміру орендної плати; відповідач документально підтвердив виконання умов договору, а саме оплати орендних платежів на підставі виставлених позивачем рахунків; товариство документально не підтвердило те, що виставлені ним рахунки, з урахуванням офіційного курсу долара США, підприємство відхилило та не оплатило з посиланням на суму, яка вказана у пункті 7.4 договору у гривні; таким чином, підстав для внесення змін до договору немає, оскільки відсутні обставини, що свідчать про необхідність внесення визначених позивачем змін, положеннями чинного законодавства сторонам надано право визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, що поряд із застосуванням індексації суми зобов'язання дає можливість учасникам цивільного обороту уникнути впливу інфляційних процесів на суму їх грошових зобов'язань.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 у справі № 910/20347/15 скасувати повністю з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, судом не взято до уваги положення ст.11 ГПК України та дотримання позивачем вимог ст.188 ГК України.

Скаржник зазначає, що, як встановлено судом першої інстанції, з посиланням на положення ст.ст. 524, 533 ЦК України, положеннями чинного законодавства сторонам надано право визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, із чого слідує, що позивач на законній підставі визначає в додатковій угоді розмір орендної плати в іноземній валюті.

У доповненні до апеляційної скарги скаржник посилається на те, що єдиною підставою для відмови у позові суд вважає документально не підтвердженим те, що виставлені позивачем рахунки з урахуванням офіційного курсу долара США підприємство відхилило та не оплатило, з посиланням на суму, яка вказана у п.7.4 договору в гривні, з огляду на викладене, відповідачу був направлений лист-вимога вих. № 37/166 від 29.10.2015 з вимогою негайно оплатити рахунки № 33 від 05.10.2015 та № 35.10.2015, виставлені у відповідності до умов договору від 25.11.2010, що відповідач залишив без реагування. Таким чином, на думку скаржника, відповідач ще раз довів, що не згоден внести зміни у договір в порядку, передбаченому ст.188 ГК України, керуючись п.7.6 договору, тому позивач має право звернутися до суду з метою вирішення спору, тим більше, що Господарський суд міста Києва не знайшов жодної підстави, яка б вказувала на неправомірні вимоги позивача.

До доповнення до апеляційної скарги скаржником додано копії листа-вимоги № 37/166 від 29.10.2015, рекомендованих поштових відправлень від 29.10.2015.

28.12.2015 скаржником надано копії листа-вимоги № 37/166 від 29.10.2015, описів вкладення у цінний лист від від 29.10.2015, фіскальних чеків від 29.10.2015, рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення від 29.10.2015.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; додаткові докази подаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи те, що додані скаржником до доповнення до апеляційної скарги та до супровідного листа, поданого 28.12.2015, документи на момент прийняття оскаржуваного рішення не існували, скаржник не обґрунтував неможливість подання таких документів до суду першої інстанції, колегія суддів не приймає зазначені документи скаржника у якості додаткових доказів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги, посилаючись, зокрема, на те, що позивач не наводить жодної підстави, передбаченої законом або договором оренди, щодо порядку розрахунку орендної плати та інших платежів, натомість посилається на норми матеріального права, якими встановлено не підстави, а порядок внесення змін до договору; що наведені скаржником обставини не зумовлюють необхідність внесення змін до договору оренди, тому не можуть вважатися підставами для зміни порядку розрахунку орендної плати за договором; що жодного істотного порушення умов договору оренди зі сторони відповідача не було.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем подана позовна заява до суду першої інстанції, у якій позивач просив внести зміни до договору оренди (найму) логістичного комплексу з підприємствами торгівлі від 25.11.2010, укладеного між відповідачем та позивачем, посвідченим приватним нотаріусом Києва-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Яценко П.В. та зареєстрованим в реєстрі на номером 4483, зі змінами та доповненнями, шляхом укладання договору про внесення змін № 3 до договору оренди (найму) від 25.11.2010 логістичного комплексу з підприємствами торгівлі, який посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Яценко П.В. та зареєстрований за номером 4483 зі змінами та доповненнями, в редакції, наведеній у позовній заяві.

Відповідно до редакції договору про внесення змін № 3, наведеної у позовній заяві, позивач пред'явив вимогу викласти п.7.4 ст.7 зазначеного договору у наступній редакції: "п.7.4. Розмір орендної плати, з урахуванням її індексації, за один місяць визначається як сума у гривнях, що обчислюється за наступною формулою: орендна плата=площа комплексу х орендна ставка х Іn. Орендна ставка за використання орендарем комплексу складає: - за приміщення, зазначені в технічному паспорті, виданому КП "Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області" після введення об'єкту в експлуатацію після реконструкції від 03.10.2012, за номерами 1-23, 34-56, 63-85, загальною площею 1 217,0 кв.м (надалі іменуються - офісні приміщення) - гривневий еквівалент, який дорівнює 14 (чотирнадцяти доларам США) 49 центам відповідно до офіційного курсу долара США, встановленого Національним банком України на день оплати орендної плати із розрахунку за 1 кв.м орендованої площі;

- за приміщення, зазначені в технічному паспорті, виданому КП "Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області" після введення об'єкту в експлуатацію після реконструкції 03 жовтня 2012 року, за номерами 24-33, 57-62, 86, загальною площею 2 082,2 кв.м (надалі іменуються - складські приміщення), насосна, що зазначена літ. "Б", загальною площею 61,6 кв.м, контрольно-пропускний пункт, що зазначений літ."В", загальною площею 27,7 кв.м (надалі іменуються - споруди) - гривневий еквівалент, який дорівнює 7 (семи) доларам США 45 центам, відповідно до курсу долара США, встановленого Національним банком України на день оплати орендної плати із розрахунку за 1 кв.м орендованої площі; Іn (індекс) на момент укладання цього договору дорівнює 1 (одиниці).

Починаючи з третього повного календарного року Строку оренди, орендодавець має право щорічно, в будь-який період року, але не більш одного разу на рік, збільшувати Іn (індекс) з урахуванням річного усередненого рівня зміни гармонізованого індексу споживчих цін (НІСР annual average inflation rate) за попередній календарний рік, визначеного для Евросоюзу (European Union) за інформацією на сайті hptt://ерр.eurostat.ес.europa.eu/portal/page/portal/eurostat/home/ згідно формули: "новий Іn" = Іn, діючий на день обчислення "нового Іn" х (1+ НІСР annual average inflation rate)"

Далі за текстом договору".

Як вбачається із матеріалів справи, 25.11.2010 між позивачем та відповідачем укладено договір оренди (найму) логістичного комплексу з підприємствами торгівлі, посвідчений нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Ященко П.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4483 (далі - договір оренди від 25.11.2010), відповідно до п.1.1 якого згідно з умовами договору позивач, за договором орендодавець, передає відповідачу, за договором орендареві, а орендар приймає в тимчасове платне користування на умовах оренди логістичний комплекс з підприємствами торгівлі, розташований за адресою: Київська область, Києва-Святошинський район, село Віта Поштова, вул. К.Маркса, 200-А.

Також сторони погодили додаток № 1 до договору оренди "Умови гарантійного внеску та механізм його використання".

06.12.2010 сторонами складено акт приймання-передачі комплексу в оренду та акт прийому-передачі обладнання, конструкцій, комунікацій.

28.11.2012 між позивачем та відповідачем укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору оренди, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області та зареєстрований в реєстрі за № 6471.

28.11.2012 позивачем та відповідачем складено акти про приймання- передачу логістичного комплексу після закінчення будівництва 3-го поверху в оренду та про приймання-передачу обладнання, конструкцій, комунікацій.

07.12.2013 позивачем та відповідачем укладено договір про внесення змін та доповнень № 2 до договору оренди від 25.11.2010.

Пунктами 7.4, 7.4.1 договору оренди від 25.11.2010, в редакції договору про внесення змін та доповнень № 2 від 07.12.2013, сторонами погоджено умови про розмір орендної плати, з урахуванням її індексації, за один місяць, про те, за якою формулою обчислюється розмір орендної плати, склад орендної плати залежно від приміщення, про право орендодавця щодо збільшення орендної плати, про інші умови, що впливають на розмір орендної плати.

Позивачем листом від 22.06.2015 № 37/155 направлено відповідачу пропозицію про внесення змін до ст.7 п.7.4 договору оренди від 25.11.2010 шляхом укладення договору № 3 про внесення змін до договору оренди від 25.11.2010, який додано у 2-х примірниках до цього листа, один примірник якого, у разі згоди, позивач просив повернути.

У листі від 20.07.2015 відповідач повідомив позивачу про відхилення пропозиції про підвищення орендної плати, оскільки відповідачем вже оплачено орендну плату до кінця 2015р. та про готовність, за необхідності обговорення подальших умов, продовжувати переговори.

Таким чином, сторони не дійшли згоди щодо внесення змін до договору оренди від 25.11.2010, шляхом укладання договору № 3 в редакції, запропонованій позивачем.

Статтею 11 ГПК України встановлено, що підприємство чи організація, які вважають за необхідне змінити чи розірвати договір, надсилають пропозиції про це другій стороні за договором; підприємство, організація, які одержали пропозицію про зміну чи розірвання договору, відповідають на неї не пізніше 20 днів після одержання пропозиції; якщо підприємства і організації не досягли згоди щодо зміни чи розірвання договору, а також у разі неодержання відповіді в установлений строк з урахуванням поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення господарського суду.

Відповідно до ст.188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором; сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором; сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду; у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

В п.7.6 договору оренди від 25.11.2010 сторони погодили умову про те, що розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також у випадках, встановлених цим договором.

Як встановлено в ч.4 ст.179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договорів на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуваннями вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У позовній заяві позивачем зазначено, що підставою внесення змін до договору оренди від 25.11.2010 є те, що положення ст.7, а саме п.7.4 договору має неоднозначне тлумачення, а останнім часом основною тенденцією валютного ринку України є нестійкість валютного курсу.

Однак, слід вказати про наступне.

Відповідно до ст.213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами); на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину; при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів; якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін; якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Чинним законодавством не передбачено тлумачення змісту правочину, шляхом внесення змін до нього за відсутності згоди іншої сторони правочину рішенням суду.

Крім того, зі змісту запропонованої позивачем редакції договору про внесення змін № 3 до договору оренди від 25.11.2010, не вбачається ознак спрощення порядку визначення розміру орендної плати, яка підлягає перерахуванню орендарем орендодавцю, у порівнянні із порядком, погодженим сторонами за договором оренди від 25.11.2010.

Також, із матеріалів справи не вбачається наявності між сторонами не вирішених суперечностей щодо правильності застосування порядку визначення розміру орендної плати у конкретному випадку.

Згідно із ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Доводи апеляційної скарги із доповненнями не є такими, що свідчать про правомірність позовних вимог, враховуючи ті обставини, що позивач матеріалами справи не довів того, що запропоновані ним зміни до укладеного за взаємною згодою сторін договору, є обов'язковими для відповідача, оскільки не наведено ані норм законодавства, ані умов договору про наявність такого обов'язку.

Також позивачем не наведено та не доведено існування обставин, встановлених нормою ч.2 ст.651 ЦК України, зокрема, наявності істотного порушення договору другою стороною, іншого випадка, встановленого договором або законом.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи, для задоволення апеляційної скарги і скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 у справі № 910/20347/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Г-Лог" залишити без задоволення.

2. Справу № 910/20347/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 29.12.2015.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді Н.Ф. Калатай

В.І. Рябуха