РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2015Справа №910/18353/15

За позовом Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах

держави в особі Міністерства оборони України

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Кабінет Міністрів України

на стороні відповідача:

1) Державне підприємство "Укрконверсбуд"

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтернешнл Бізнес Консалт"

3) Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву

про визнання права власності, вилучення та передачу в управління об'єктів

нерухомості

Головуючий суддя Андреїшина І.О.

Суддя Головатюк Л.Д.

Суддя Ковтун С.А.

Представники учасників судового процесу:

Від прокуратури: Тимко В.В., посвідчення № 036200 від 10.11.2015

Від позивача: Вовк Є.М., довіреність № 16 від 17.07.2015

Від відповідача: Мединський М.М., довіреність № б/н від 05.10.2015

Від Кабінету Міністрів України: не з'явився

Від третьої особи-1: Маєвський С.В., довіреність № 128 від 28.09.2015

Від третьої особи-2: не з'явився

Від третьої особи-3: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання права власності на об'єкти нерухомості військового містечка № 116 (АДРЕСА_1, загальною площею 1 189,6 кв.м.), зокрема, 46/100 частин від нежилих приміщень в будинку площею 2 582,40 кв.м., в тому числі приміщення з № 1 по № 35 групи приміщень № 1 першого поверху, приміщень з № 1 по № 28 групи приміщень № 2 другого поверху, приміщення № 2 групи приміщень № 5 мезоніну.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2015 за даною позовною заявою порушено провадження у справі № 910/18353/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 26.08.2015, до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державне підприємство "Укрконверсбуд", Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтернешнл Бізнес Консалт" та Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву, зобов'язано сторін та третіх осіб надати певні документи.

Через відділ діловодства суду 28.07.2015 від прокуратури надійшла заява про уточнення позовних вимог, яку залучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 26.08.2015 заява позивача про уточнення позовних вимог відповідно до ст. 22 ГПК України судом прийнята до розгляду.

У судовому засіданні 26.08.2015 представник відповідача подав клопотання про витребування у державного реєстратора інформацію (витяг), щодо того, який саме об'єкт і під якою літерою належить ПАТ "Дельта Банк", оскільки відповідачу у справі належить об'єкт за адресою: АДРЕСА_1, а позивач просить визнати право власності на об'єкт за адресою: АДРЕСА_1 літера Б; у зв'язку з чим подав клопотання про продовження строку розгляду спору.

Прокурор, представники позивача та третіх осіб заперечень проти задоволення даних клопотань не навели.

Розглянувши дане клопотання, Господарський суд міста Києва з метою з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору у даній справі, визнав за доцільне задовольнити клопотання представника відповідача щодо витребування інформації від Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві.

Розглянувши клопотання представника відповідача про продовження строку розгляду спору, суд його задовольнив.

Представник третьої особи-2 у судове засідання 26.08.2015 не з'явився, вимог ухвали суду не виконав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, до суду повернувся конверт з не врученою ухвалою з відміткою відділення поштового зв'язку "за закінченням терміну зберігання".

Ухвалою суду від 26.08.2015 відкладено розгляд справи до 23.09.2015, зважаючи на неявку представника третьої особи-2 у призначене судове засідання, не виконанням сторонами та третіми особами вимог ухвали суду та для здійснення запиту до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, для отримання інформації та для витребування у сторін документів на виконання вимог ухвали суду від 17.07.2015.

Через відділ діловодства суду 15.09.2015 від прокуратури надійшло клопотання про долучення додаткових доказів у справі, зокрема копії інвентаризаційної справи.

Також, через відділ діловодства суду від третьої особи-1 надійшло клопотання про фіксування судового процесу, яке судом розглянуто та задоволено.

У судовому засіданні 23.09.2015 прокурор подав заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на об'єкти нерухомості військового містечка № 116 (АДРЕСА_1 загальною площею 1 189,6 кв.м.), зокрема, 46/100 частин від нежилих приміщень в будинку площею 2 582,40 кв.м., в тому числі приміщення з № 1 по № 35 групи приміщень № 1 першого поверху, приміщень з № 1 по № 28 групи приміщень № 2 другого поверху, приміщення № 2 групи приміщень № 5 мезоніну для попередження їх можливого відчуження відповідачем під час розгляду справи № 910/18353/15.

Представники позивача та третьої особи-1 підтримали дану заяву, просили її задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти задоволення даної заяви та надав письмовий відзив на позовну заяву, який залучено до матеріалів справи.

Проаналізувавши зазначену заяву та заслухавши пояснення представника позивача, суд визнав заяву прокурора такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не обґрунтовано належним чином те, що невжиття заходів до забезпечення позову ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду, а також не надано суду належних доказів того, що об'єкти нерухомості можуть бути знищені, відчужені або передані іншим особам.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи, та заслухавши пояснення прокурора, представників сторін та третьої особи, суд прийшов до висновку про необхідність залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Кабінет Міністрів України.

Представник третьої особи-2 у судове засідання 23.09.2015 не з'явився, вимог ухвали суду не виконав про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2015 відкладено розгляд справи до 30.09.2015, зважаючи на неявку представника третьої особи-2 у призначене судове засідання, не виконанням сторонами та третіми особами вимог ухвали суду та у зв'язку із залученням до участі у справі Кабінету Міністрів України.

У судовому засіданні 30.09.2015 прокурор подав докази направлення на адресу Кабінету Міністрів України копії позовної заяви з додатками та повідомив, що наразі не готовий виконати вимоги ухвали суду від 23.09.2015.

Представники ТОВ "Інтернешнл Бізнес Консалт" та Кабінету Міністрів України у судове засідання не з'явилися, про призначене судове засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, вимог ухвали суду не виконали.

У судовому засіданні 30.09.2015, дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва встановив, що дана категорія справи є складною, оскільки з аналогічних спорів є протилежна судова практика, що дає підставу стверджувати про необхідність призначення її до розгляду у колегіальному складі. Крім того, дослідженню, оцінці та винесенню правомірного рішення підлягає значна кількість доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2015 призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

01.10.2015 повторним автоматичним розподілом справ визначено для розгляду справи № 910/18353/15 колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Андреїшина І.О., судді Головатюк Л.Д., Ковтун С.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 зазначеним складом суду прийнято справу № 910/18353/15 до свого провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 21.10.2015, зобов'язано сторін надати певні документи.

У судовому засіданні 21.10.2015 прокурор підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник третьої особи-1 надав пояснення по суті спору, підтримав позицію позивача та прокуратури.

Представник відповідача надав суду письмові пояснення, які залучено до матеріалів справи, пояснив, що позовні вимоги не визнає, вважає їх не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Представники Кабінету Міністрів України та ТОВ "Інтернешнл Бізнес Консалт" у судове засідання 21.10.2015 не з'явилися, вимог ухвали суду не виконали про призначене судове засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, вимог ухвали не виконали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2015 відкладено розгляд справи до 25.11.2015, зв'язку з неявкою представників Кабінету Міністрів України та ТОВ "Інтернешнл Бізнес Консалт" у призначене судове засідання, а також для витребування у третьої особи-1 додаткових доказів у справі.

Через відділ діловодства суду 09.11.2015 від Управління державної реєстрації надійшла інформація на судовий запит, разом з тим від ДП "Укрконверсбуд" надійшли письмові пояснення, які залучено до матеріалів справи.

Представники Кабінету Міністрів України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву та ТОВ "Інтернешнл Бізнес Консалт" у судове засідання 21.10.2015 в черговий раз не з'явилися, вимог ухвали суду не виконали про призначене судове засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, вимог ухвали не виконали.

Враховуючи наведене, Господарський суд міста Києва з метою з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору у даній справі, відклав розгляд даної справи до 16.12.2015 р., у зв'язку з неявкою представників Кабінету Міністрів України та ТОВ "Інтернешнл Бізнес Консалт" у призначене судове засідання, а також для дослідження доказів у справі.

У судовому засіданні 16.12.2015 р представники відповідача та третьої особи ДП «Укрконверсбуд» навели свої пояснення по суті спору.

Представник відповідача також заявив клопотання про залучення до участі у даній справі третьою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Клопотання обґрунтоване тим, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 р. № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015 р. прийнято рішення № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Представник третьої особи проти задоволення клопотання заперечив, посилаючись на те, що воно спрямоване на затягування судового процесу.

Розглянувши заявлене клопотання, господарський суд не знаходить підстав для його задоволення та його відхиляє, з огляду на те, що учасником судового процесу у даній справі, зокрема, відповідачем, є ПАТ «Дельта Банк», інтереси якого у господарському суді представлені відповідно до довіреності від 05.10.2015 р., виданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у АТ «Дельта Банк».

Представники прокуратури, позивача та решти третіх осіб у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили.

У судовому засіданні 16.12.2015 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28 вересня 2000 року № 377-р прийнято пропозицію Міністерства оборони України та Національного координаційного центру соціальної та професійної адаптації військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, погоджену з Міністерством економіки України, Міністерством фінансів України, Міністерством юстиції України, Фондом державного майна України та Державним комітетом статистики України, щодо передачі частини будівлі № 20, загальною площею 1500,00 кв. м., військового містечка № 116 у м. Києві по вул. Мельникова в оперативне управління Національному координаційному центру соціальної та професійної адаптації військовослужбовців, звільнених у запас або відставку .

Указом Президента України від 19 січня 2002 року № 49/2002 визначено, що правонаступником ліквідованого Національного координаційного центру соціальної та професійної адаптації військовослужбовців, звільнених у запас або відставку є Національний координаційний центр адаптації військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, та конверсії колишніх військових об'єктів.

Наказом Національного координаційного центру адаптації військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, та конверсії колишніх військових об'єктів від 27.01.2015 р. № 2 за ДП «Укрконверсбуд» закріплено на праві повного господарського відання для утворення та поповнення їх уставного фонду наступі частини лівого крила чотириповерхової будівлі № 20 військового містечка № 116 (м. Київ): перший та другий поверхи.

Указом Президента України від 7 березня 2005 року № 443/2005 ліквідовано Національний координаційний центр адаптації військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, та конверсії колишніх військових об'єктів ліквідовано, а його повноваження здійснюються Міністерством оборони України. Також на Міністерство оборони України покладено виконання зобов'язань зазначеного Центру.

На виконання Указу Президента України від 7 березня 2005 року № 443/2005 розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2005 року № 365-р цілісні майнові комплекси державних підприємств передано в управління до Міністерства оборони України.

Таким чином, частина будівлі № 20, загальною площею 1 500,00 кв.м., військового містечка № 116 у м. Києві була передана в управління Міністерству оборони України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2007 року у справі №30/156 за позовом ТОВ «Інтернешнл Бізнес Консалт» до ДП «Укрконверсбуд» про стягнення 4 276 439,81 грн., затверджено мирову угоду, у пункті 2 якої зазначено, що ДП «Укрконверсбуд» в рахунок погашення заборгованості передає у власність ТОВ «Інтернешнл Бізнес Консалт» нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1 189,6 кв.м., а саме: 46/100 частин від нежилих приміщень в будинку площею 2 582,40 кв.м., в тому числі приміщення з № 1 по № 35 групи приміщень № 1 першого поверху, приміщень з № 1 по № 28 групи приміщень № 2 другого поверху, приміщення № 2 групи приміщень № 5 мезоніну.

У пункті 3 вказаної угоди сторони погодились, що договірна вартість нерухомого майна, що передається в рахунок погашення заборгованості складає 4 044 640,00 грн. (чотири мільйони сорок чотири тисячі шістсот сорок гривень), в тому числі ПДВ.

У пункті 4 мирової угоди сторони погодились, що право власності ТОВ «Інтернешнл Бізнес Консалт» на зазначене у п. 2 цієї мирової угоди нерухоме майно виникає після затвердження цієї мирової угоди Господарським судом міста Києва та її реєстрації у порядку, встановленому чинним законодавством України. Передача нерухомого майна відповідно до мирової угоди відбулась згідно акту-передачі нерухомого майна.

У подальшому, відповідно до договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 24 грудня 2007 року, власником нежитлових приміщень у АДРЕСА_1, загальною площею 1 189,6 кв.м. став громадянин ОСОБА_6

Далі громадянин ОСОБА_6 продав вказані приміщення громадянину ОСОБА_7 (договір купівлі-продажу від 16 листопада 2010 року, його копія в матеріалах справи).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 10.10.2012 р. у справі № 22-2690/14517/12за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності вирішено звернути стягнення в рахунок погашення частини заборгованості ТОВ «Уксільгосппродукт» перед ПАТ «Дельта Банк» на загальну суму 10 519 273, 00 грн. на предмет іпотеки шляхом визнання за Пат «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, а саме: нежилі приміщення (в літері Б), загальною площею 1189,60 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер 5399-П, до складу яких входять: приміщення з № 1 по № 35 (група приміщень № 1 І-го поверху) площею 555, 00 кв.м; приміщення з № 1 по № 28 (група приміщень № 2 ІІ поверху) площею 599 кв.м.; приміщення № 2 (група приміщень № 5 мезоніну) площею 35,00 кв.м

Зважаючи на викладене, станом на сьогоднішній день власником зазначених приміщень є Публічне акціонерне товариство «Дельта-Банк» (відповідач).

Таким чином, прокуратура та позивач вважають, що у результаті застосування ДП «Укрконверсбуд» та ТОВ «Інтернешнл Бізнес Консалт» незаконного привласнення майна та протиправної завуальованої схеми його реалізації, із власності держави поза її волею вибуло державне майно, а саме - нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1 189,6 кв.м.

За таких обставин, відповідно до заяви про уточнення позовних вимог, прийнятої до розгляду у судовому засіданні 26.08.2015 р., заступник військового прокурора Центрального регіону України просить господарський суд визнати за державою в особі Міністерства оборони України право власності на об'єкти нерухомості військового містечка № 116 (АДРЕСА_1, загальною площею 1 189,6 кв.м.), а саме: 46/100 частин від нежилих приміщень в будинку площею 2 582, 40 кв.м., в тому числі приміщення з № 1 по № 35 групи приміщень № 1 першого поверху, приміщень з № 1 по № 28 групи приміщень № 2 другого поверху приміщення № 2 групи приміщень № 5 мезоніну; вилучити у Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та передати в управління державному підприємству МО України «Укрконверсбуд» об'єкти нерухомості військового містечка № 116 (АДРЕСА_1, загальною площею 1 189,6 кв.м.), а саме: 46/100 частин від нежилих приміщень в будинку площею 2 582, 40 кв.м., в тому числі приміщення з № 1 по № 35 групи приміщень № 1 першого поверху, приміщень з № 1 по № 28 групи приміщень № 2 другого поверху приміщення № 2 групи приміщень № 5 мезоніну.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги прокурора та позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтею 658 Цивільного кодексу України передбачено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Відповідно до ст.330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно із ст.388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Як було встановлено господарським судом, відчуження спірного майна і вибуття його з державної власності відбулося на підставі ухвали Господарського суду міста Києва від 28.04.2007 року у справі №30/156 за позовом ТОВ «Інтернешнл Бізнес Консалт» до ДП «Укрконверсбуд» про стягнення 4 276 439,81 грн., якою було затверджено мирову угоду між зазначеними сторонами.

У пункті 2 даної мирової угоди зазначено, що ДП «Укрконверсбуд» в рахунок погашення заборгованості передає у власність ТОВ «Інтернешнл Бізнес Консалт» нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1 189,6 кв.м., а саме: 46/100 частин від нежилих приміщень в будинку площею 2 582,40 кв.м., в тому числі приміщення з № 1 по № 35 групи приміщень № 1 першого поверху, приміщень з № 1 по № 28 групи приміщень № 2 другого поверху, приміщення № 2 групи приміщень № 5 мезоніну.

Представники учасників судового процесу пояснили суду, що на сьогоднішній день ухвала Господарського суду міста Києва від 28.04.2007 року у справі №30/156 за позовом ТОВ «Інтернешнл Бізнес Консалт» до ДП «Укрконверсбуд» про стягнення 4 276 439,81 грн. про затвердження мирової угоди є чинною та не скасованою.

У відповідності до частини першої статті 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал та постанов.

Господарський суд не вправі затверджувати мирову угоду, яка не відповідає вимогам закону; і сама по собі мирова угода не може оцінюватися господарським судом окремо від ухвали про її затвердження судом.

Враховуючи наведене, у господарського суду відсутні підстави вважати доведеним факт щодо незаконності придбання Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл Бізнес Консалт» нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1 189,6 кв.м., а саме: 46/100 частин від нежилих приміщень в будинку площею 2 582,40 кв.м., в тому числі приміщення з № 1 по № 35 групи приміщень № 1 першого поверху, приміщень з № 1 по № 28 групи приміщень № 2 другого поверху, приміщення № 2 групи приміщень № 5 мезоніну.

Натомість, виходячи зі змісту зазначеної мирової угоди, затвердженої господарським судом, можливо дійти висновку про те, що відчуження спірного майна відбулося на платній основі.

Крім того, навіть стверджуючи у судовому засіданні, що відчуження спірного майна відбулося незаконно, представники позивача, третьої особи - ДП «Укрконверсбуд» та прокуратури повідомили суду, що до відповідальності винні посадові особи ані ДП «Укрконверсбуд», ані Міністерства оборони України не притягалися, дисциплінарні провадження не порушувалися.

Таким чином, з огляду на те, що господарському суду не надано належних доказів незаконності відчуження спірного нерухомого майна, а також не надано доказів скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 28.04.2007 року у справі №30/156, то у господарського суду відсутні підстави задовольняти позовні вимоги про визнання права власності за державою на це майно.

Що стосується позовної вимоги про вилучення у Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та передачу в управління державному підприємству МО України «Укрконверсбуд» об'єкти нерухомості військового містечка № 116 (АДРЕСА_1, загальною площею 1 189,6 кв.м.), а саме: 46/100 частин від нежилих приміщень в будинку площею 2 582, 40 кв.м., в тому числі приміщення з № 1 по № 35 групи приміщень № 1 першого поверху, приміщень з № 1 по № 28 групи приміщень № 2 другого поверху приміщення № 2 групи приміщень № 5 мезоніну, то господарський суд зауважує наступне.

За статтею 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором, з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність насамперед від того, є володілець майна добросовісним чи недобросовісним його набувачем.

Статтею 330 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Як зазначалось вище, ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2007 року у справі №30/156 за позовом ТОВ «Інтернешнл Бізнес Консалт» до ДП «Укрконверсбуд» про стягнення 4 276 439,81 грн., затверджено мирову угоду, у пункті 2 якої зазначено, що ДП «Укрконверсбуд» в рахунок погашення заборгованості передає у власність ТОВ «Інтернешнл Бізнес Консалт» нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1 189,6 кв.м., а саме: 46/100 частин від нежилих приміщень в будинку площею 2 582,40 кв.м., в тому числі приміщення з № 1 по № 35 групи приміщень № 1 першого поверху, приміщень з № 1 по № 28 групи приміщень № 2 другого поверху, приміщення № 2 групи приміщень № 5 мезоніну.

У пункті 3 вказаної угоди сторони погодились, що договірна вартість нерухомого майна, що передається в рахунок погашення заборгованості складає 4 044 640,00 грн. (чотири мільйони сорок чотири тисячі шістсот сорок гривень), в тому числі ПДВ.

У пункті 4 мирової угоди сторони погодились, що право власності ТОВ «Інтернешнл Бізнес Консалт» на зазначене у п. 2 цієї мирової угоди нерухоме майно виникає після затвердження цієї мирової угоди Господарським судом міста Києва та її реєстрації у порядку, встановленому чинним законодавством України. Передача нерухомого майна відповідно до мирової угоди відбулась згідно акту-передачі нерухомого майна.

У подальшому, відповідно до договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 24 грудня 2007 року, власником нежитлових приміщень у АДРЕСА_1, загальною площею 1 189,6 кв.м. став громадянин ОСОБА_6

Далі громадянин ОСОБА_6 продав вказані приміщення громадянину ОСОБА_7 (договір купівлі-продажу від 16 листопада 2010 року, його копія в матеріалах справи).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 10.10.2012 р. у справі № 22-2690/14517/12за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності вирішено звернути стягнення в рахунок погашення частини заборгованості ТОВ «Уксільгосппродукт» перед ПАТ «Дельта Банк» на загальну суму 10 519 273, 00 грн. на предмет іпотеки шляхом визнання за Пат «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, а саме: нежилі приміщення (в літері Б), загальною площею 1189,60 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер 5399-П, до складу яких входять: приміщення з № 1 по № 35 (група приміщень № 1 І-го поверху) площею 555, 00 кв.м; приміщення з № 1 по № 28 (група приміщень № 2 ІІ поверху) площею 599 кв.м.; приміщення № 2 (група приміщень № 5 мезоніну) площею 35,00 кв.м

Наведені вище обставини дають підстави стверджувати про те, що на сьогоднішній день ПАТ «Дельта Банк» є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна за оплатним договором, про відсутність волі власника на відчуження цього майна банк не знав і не міг знати, зважаючи на те, що угода, за якою вибувало майно з державної власності, була затверджена судом, і належних доказів незаконності вибуття спірного майна з державної власності на даний час суду не надано.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено на сторони та інших учасників судового процесу.

Тобто, вказана норма Господарського процесуального кодексу України зобов'язує доводити свою правову позицію саме ту сторону, яка на неї посилається, та на практиці реалізує ст. 129 Конституції України, де в ч. 2 зазначається, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Суд наголошує, що господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на викладені обставини, господарський суд не знаходить підстав для задоволення позову у даній справі.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Як роз'яснено у пункті 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що прокурор та позивач не довели в розумінні ст. 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх позовних вимог, суд вважає за необхідне та правомірне відмовити прокурору у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. У позові відмовити повністю.

2. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 21.12.2015

Головуючий суддя Андреїшина І.О.

Суддя Головатюк Л.Д.

Суддя Ковтун С.А.