ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.12.15р. Справа № 904/10612/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ МІРКОН", м. Запоріжжя

до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м. Павлоград Дніпропетровська область

про стягнення 28 130, 07 грн. за договором поставки

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача ОСОБА_1Є, директор, наказ№1 від 15.04.2010р.;

від відповідача - представник не з'явився.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ МІРКОН" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом, у якому просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (далі відповідач) суму 16 545, 49 грн. основного боргу, 4 115, 76 грн. пені, 247, 19 грн. 3% річних, 7 221, 63 грн. інфляційних, а всього суму 28 130, 07 грн. заборгованості за договором №14-16/523-КП від 09.09.14р.

Відповідач у судове засідання не зявився, клопотанням від 22.12.15р. просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату з огляду на неможливість надати документи, витребувані ухвалою суду від 11.12.15р., оскільки ухвалу суду з призначенням судового засідання на 23.12.2015 року відповідач отримав 21.12.2015 року, а тому не мав достатньо часу для підготовки до судового засідання.

Представник позивача заперечує проти задоволення клопотання відповідача та наполягає на розгляді справи по суті.

Розглянувши подане клопотання, суд зазначає наступне.

Як вбачається з поштового повідомлення №312, яке було долучено до матеріалів справи за клопотанням позивача 23.12.15 р., копію позовної заяви з додатками відповідач отримав 10.12.15 р., а ухвалу про порушення провадження у справі №904/9291/15 від 11.12.2015р. ПАТ "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" отримало 17.12.15р., про що свідчить підпис представника відповідача на поштовому повідомленні № 344 . Таким чином, твердження відповідача про недостатність часу для підготовки до судового засідання спростовуються матеріалами справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, матеріали справи містять всі необхідні докази та матеріали для прийняття обґрунтованого рішення у справі.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Крім того, відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті і розгляд справи можливий без присутності представника відповідача, а тому клопотання відповідача відхиляється судом.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

Встановив:

09.09.2014 року між позивачем (постачальником) та відповідачем (покупцем) укладено договір №14-16/523-КП (далі - Договір), в порядку та на умовах якого постачальник зобовязується передати у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (надалі продукція) в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, погодженими сторонами у Договорі та специфікаціях, які є невідємною частиною Договору. Покупець зобовязується прийняти у власність та сплатити продукцію, що поставляється, відповідно до умов Договору (п.п.1.1, 1.2 Договору).

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Приписами статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України).

Ціни на продукцію, що поставляється постачальником, встановлюються сторонами у відповідних специфікаціях до Договору. Загальна вартість кожної партії продукції, що поставляється за Договором, зазначається у відповідній специфікації (п.5.2 Договору)

За умовами пункту 2 Специфікацій (а.с.19-21) розрахунки за продукцію здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника 90 (дев'яностий) календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції. У випадку коли термін оплати припадає на вихідний/неплатіжний день, сплата здійснюється в наступний банківський день.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу продукцію на загальну суму 16 545, 49 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи двосторонніми видатковими накладними та довіреностями на отримання матеріальних цінностей (а.с.29-31, 33-34), проте відповідач взяті на себе зобовязання в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленої продукції не виконав, у звязку із чим у останнього виникла основна заборгованість перед позивачем, в розмірі 16 545, 49 грн., що підтверджується матеріалами справи.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості, обставин наведених позивачем в обґрунтування позовних вимог не спростував.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За умовами п.6.7 Договору у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення сплати від вартості несплаченої продукції.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, з урахуванням положень п.6.1 Договору та ч.2 ст. 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу пеню за період з 20.12.14р. по 23.07.15р. у розмірі 4 115, 76 грн., 3% річних за період за той самий період у розмірі 247, 19 грн., а також інфляційні за період з грудня 2014 року по липень 2015 року на суму 7 221, 63 грн.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування, суд задовольняє розмір пені за період з 20.12.14р по 21.07.15р. на суму 4 103, 37 грн. та інфляційних за період з січня 2015 року по липень 2015 року на суму 6 682, 15 грн., тоді як в решті нарахувань розміру пені та інфляційних відмовляє за безпідставністю.

Щодо нарахування 3% річних, суд визнає їх обґрунтованими, вірно розрахованими, а отже такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Викладене є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Клопотання позивача про залишення позову без розгляду відхиляється судом з огляду на те, що положеннями статті 81 ГПК України не передбачено залишення позову без розгляду з підстав, наведених позивачем у заяві, а в матеріалах справи наявні усі необхідні докази для прийняття обґрунтованого та мотивованого рішення по справі.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплата судового збору покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 75, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Леніна, буд. 76; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ МІРКОН" (69121, АДРЕСА_1; ) суму 16 545, 49 грн. (шістнадцять тисяч пятсот сорок пять грн. 49 коп.) основного боргу, 4 103, 37 грн. (чотири тисячі сто три грн. 37 коп.) пені, 247, 19 грн. (двісті сорок сім грн. 19 коп.) 3% річних, 6 682, 15 грн. (шість тисяч шістсот вісімдесят дві грн. 15 коп.) інфляційних, 1 194, 10 грн. (одна тисяча сто девяносто чотири грн.10 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_2

Повний текст підписаний 29.12.2015р.