ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2015 року Справа № 904/7301/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антонік(доповідач)

суддів: Чоха Л.В., Чимбар Л.О.

секретар судового засідання: Мудрак О.М.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, дов. № 22 від 01.09.15

ОСОБА_2, представник, дов. №08.12.01.15

від відповідача:ОСОБА_3, представник, дов. №б/н від 15.05.15

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Місія-1" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.2015р. у справі № 904/7301/15

за позовом: комунального підприємства "Дніпропетровський метрополітен" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Місія-1", м. Дніпропетровськ

про стягнення 38 708,94 грн.

В С Т А Н О В И В:

Розпорядженням секретаря судової палати від 2711.2015р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Місія-1" передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Антонік С.Г., суддів Чоха Л.В., Чимбар Л.О.

Ухвалою суд від 30.11.2015р. даною колегією суддів апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Місія-1" прийнята до свого провадження.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.2015р. (суддя Євстигнеєва Н.М.) позов задоволено частково.

Стягнути з ТОВ "Місія-1" на користь КП "Дніпропетровський метрополітен" Дніпропетровської міської ради заборгованість у сумі 21 420 грн. 01коп., втрати від інфляції у сумі 12 568 грн. 01коп., три відсотки річних у сумі 704 грн. 95 коп., пеню у сумі 2 278грн. 34 коп., витрати, повязані зі сплатою судового збору у сумі 1 744 грн. 99коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині задоволення позову, мотивоване доведеністю, обґрунтованістю та законністю вимог позивача. Відповідач не надав доказів оплати орендної плати у повному обсязі за період з квітня 2014 року по 03 вересня 2014 року.

Зменшення судом суми річних та пені повязано з помилкою в розрахунках.

Вимога позивача про стягнення витрат, повязаних з проведенням демонтажу рекламного банеру у сумі 1 213, 82 грн. не задоволена судом в звязку з відсутністю доказів направлення на адресу відповідача вимоги про відшкодування понесених витрат, повязаних з проведенням демонтажу рекламного банеру.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ "Місія-1" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду від 19.10.2015р. скасувати та відмовити позивачу в частині задоволених позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що зобовязання відповідача щодо оплати виконаних позивачем робіт є припиненим після розірвання договору оренди, тобто з 04.09.2014р. На момент предявлення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за надані за договором послуги між КП «Дніпропетровський метрополітен» та ТОВ «Місія-1» не існувало господарських правовідносин, та будь-яких грошових зобовязань одного перед іншим.

Крім того скаржник зазначає, що згідно п.3.1 договору №19р/12 на розміщення рекламного банеру підставою для оплати виступає господарська операція, яка має оформлюватись актом надання послуг. На підтвердження здійснення таких господарських операцій КП «Дніпропетровський метрополітен» надано акти здачі-приймання виконаних робіт, складені ним в односторонньому порядку та без підпису особи, уповноваженої замовником ТОВ «Місія-1» на здійснення господарської операції та складання первинних документів для її оформлення з метою відображення у бухгалтерському обліку. Отже вказані акти не відповідають діючому законодавству.

Відповідач в судовому засіданні підтримав доводи, що наведені в апеляційній скарзі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу та його представники у судовому засіданні зазначили, що обставини. які зазначені відповідачем в апеляційній скарзі є надуманими та і не підтверджуються фактичними обставинами. Відповідач не виконав свої зобовязання щодо сплати належної суми за розміщення банера. Вважають рішення суду законним та обгрунтованим. Просять залишити його в силі, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм чинного законодавства при винесенні рішення суду, встановила наступне.

Між КП "Дніпропетровський метрополітен" Дніпропетровської міської ради (виконавець) та ТОВ "Місія-1" (замовник) укладено договір №19р/12 від 10.10.2012р. на розміщення рекламного банера, згідно якого виконавець розміщує на фасаді інженерного корпусу рекламний банер замовника в порядку, передбаченому цим договором. Місце розташування банера на фасаді інженерного корпусу - м. Дніпропетровськ, вул. Курчатова,8. Розмір банера 8,5 х 35м. (п.п.1.1-1.2 Договору).

Строк дії договори сторони погодили розділом другим. Так Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє по 31.12.2012 включно. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про своє бажання розірвати договір, строк дії договору на розміщення банеру пролонгується на тих самих умовах до кінця наступного року.

Згідно п.3.1. Договору, замовник проводить оплату згідно виставленого виконавцем рахунку і акта наданих послуг не пізніше 10 числа поточного місяця за попередній. Щомісячна оплата розміщення рекламного банера складає 4 200,00грн., у тому числі податок на додану вартість 700,00грн. в місяць. Вартість за неповний календарний місяць обчислюється пропорційно, виходячи із кількості днів розміщення банера в цьому місяці.

Відповідно до п.п. 4.2.1 - .4.2.4 договору, замовник здійснює монтаж банера своїми силами і за власний рахунок під наглядом працівників метрополітену.

Замовник зобовязується демонтувати банер в строк, який не перевищує 5 (п'ять) робочих днів після закінчення строку дії цього договору або його дострокового розірвання. У випадку відмови замовника демонтувати банер, виконавець вправі демонтувати банер своїми силами. У такому випадку замовник відшкодовує виконавцю всі затрати по демонтажу банеру.

Замовник зобовязується своєчасності в повному обсязі здійснювати оплату за цим договором .

Замовник зобовязується щомісячно підписувати наданий виконавцем ОСОБА_2 надання послуг з розміщення банера замовника за звітний період та повертати його виконавцю протягом п'яти календарних днів з моменту отримання.

Згідно п.5.2 Договору, у випадку невиконання замовником п.3.1. (більш ніж на 20 днів), п.4.2.6. цього договору виконавець має право розірвати договір повідомивши замовника за 10 календарних днів до дати розірвання договору.

Замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку попередньо повідомивши виконавця за 10 робочих днів до його розірвання (п.5.4. договору).

11.08.2014р. КП "Дніпропетровський метрополітен" Дніпропетровської міської ради отримало лист ТОВ "Місія-1", вих. №71 від 15.06.2014 з проханням розірвати договір б/н від 30.12.2012 з 30.06.2014р.(а.с.22).

12.08.2014р. позивач у відповіді на лист відповідача зазначив, що договір, який просить розірвати відповідач, між сторонами не укладався, є укладений договір № 19р/12 від 10.10.2014р. та просив погасити заборгованість(а.с.23)

20.08.2014р. позивачем отримано лист відповідача за вих.. № 71 від 06.06.2014р. в якому останній просив розірвати договір № 19р/12 від 10.10.2014р. з 30.06.2014р.(а.с.24).

Листом від 28.08.2014р. позивач повідомив відповідача, що відповідно до договору він може бути розірваний з 04.09.2014р., просив відповідача погасити заборгованість за надані послуги з розміщення рекламного банера та зняти рекламу з фасаду інженерного корпусу метрополітену. (а.с. 26).

Позивачем на адресу відповідача з описом вкладення 28.08.2014р. направлені щомісячні акти виконаних робіт за квітень-вересень 2014 року і рахунки кожний на суму 4 200 грн. та ОСОБА_2 і рахунок за вересень 2014р. на суму 420,01 грн.(а.с.28 44).

Акти підписані виконавцем (позивачем), відповідач акти здачі-приймання наданих послуг не підписав, на адресу позивача другий примірник акту не повернув, рахунки не сплатив.

Сума боргу по орендній платі за період з квітня 2014 року по 03 вересня 2014 року включно - 21 420,01грн.

Відповідач банер, в обумовлений договором строк, не демонтував. Для демонтування банеру позивачем на підставі договору №213 від 04.12.2014р. було залучено пожежно-рятувальний загін ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області. Ціна робіт - 1 213,82грн. (протокол про узгодження ціни виконання платних послуг, калькуляція залучення підйомника ( а.с.46-49).

Згідно акту здавання-приймання послуги від 15.12.2014 роботи за цим договором виконані у повному обсягу, прийняті сторонами без зауважень.

На підставі рахунку №213 від 04.12.2014р. вартість робіт за договором №213 від 04.12.2014р. була оплачена позивачем у сумі 1 213,82грн. згідно платіжного доручення №1108 від 11.12.2014р.(а.с.50-52).

Позивач звернувся до суду з позовом з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, про стягнення з відповідача боргу в сумі 21 420,01грн., 1 21383 грн. витрат на демонтаж банера, 2 801,45 грн. пені, 3 % річних у розмірі 705,65 грн. та втрати від інфляції у розмірі 12 568,01грн. (а.с.90).

Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України (ст.ст.525, 526 ЦК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності

Згідно ч.3 ст.18 даного Закону, орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Аналогічні положення містяться в ст.ст.759, 762 ЦК України та ст.ст.283, 286 ГК України.

Відповідач, в порушення умов п.3.1. Договору, оплату в повному обсязі за період з квітня 2014 року по 03 вересня 2014 року в розмірі 21 420,01грн. не здійснив. Доказів погашення заборгованості не надав. Тому суд правильно задовольнив позовні вимоги, стягнувши 21 420,01 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував 3% річних за період з 11 числа місяця, в якому повинна була здійснена оплат, по 17.08.2015р. та просив стягнути 705,65 грн.(а.с.86).

Господарський суд, перевіряючи розрахунок позивача, правильно зазначив, що останній день оплати за зобовязаннями квітня 2014 року настає 10.05.2014р., який є вихідним днем, тому строк оплати переноситься на перший робочий день після вихідного - 12.05.2014. Таким чином прострочка оплати за зобовязаннями квітня 2014 року починається з 13.05.2015. А тому вимога позивача про стягнення трьох відсотків річних правильно частково задоволена у сумі 704,95грн.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду і в частині правильності проведеного позивачем розрахунку втрат від інфляції за період з травня 2015 року по червень 2015 року включно, сума якої складає 12 568,01 грн.

Правильно судом не прийняті до уваги доводи відповідача щодо необхідності врахування індексу інфляції за липень-серпень 2015 року, в яких мала місце дефляція 99,0%, 99,2% відповідно, оскільки період, за який позивачем нараховані втрати від інфляції закінчується в червні 2015 року.

Так як вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних ґрунтуються на законі то правильно стягнено з відповідача підлягають три відсотки річних у сумі 704,95 грн. та втрати від інфляції у сумі 12 568,01грн

Згідно ч.1 ст.216, ч.1, 2 ст.218 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст..230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 5.1. договору сторони передбачили, що у випадку прострочки оплати за розміщення банера замовником протягом 10 (десяти) банківських днів, виконавець вправі нарахувати замовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно оплаченої суми за розміщення банера за кожний день прострочки.

Позивач нарахував та просить стягнути пеню за період з 11.05.2014 по 30.08.2015 у сумі 2 801,45грн.(а.с.87-88).

Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності щодо стягнення пені.

Частиною 3 ст.267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність строком в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення пені.

Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом 17.08.2015р. то в межах позовної давності є пеня нарахована за період з 17.08.2014р.

По пені, нарахованої позивачем до 17.08.2014р., сплив строк позовної давності, що відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови в позові.

Господарський суд правильно зазначив?? що до стягнення підлягає пеня нарахована з 17.08.2014р.

Розрахунок пені:

від суми боргу 4 200,00грн. за квітень 2014 року, за період з 17.08.2014р. по 10.11.2014р. (86 днів) сума складає 247,40грн.;

від суми 4 200 грн. за травень 2014 року, за період з 17.08.2014р. по 10.12.2014р. (116 днів) - 343,36грн.;

від суми 4 200 грн. за червень 2014 року, за період з 17.08.2014р. по 10.01.2015р. (147 днів) - 443,24грн.;

від суми 4 200 грн. за липень 2014 року , за період з 17.08.2014р. по 10.02.2015р. (178 днів) - 549,45грн.;

від суми 4 200 грн. за серпень 2014 року, за період з 11.09.2014р. по 10.03.2015р. (181 день) - 620,10грн. ;

від суми боргу 420,01 за вересень 2014 року, за період з 11.10.2014р. по 10.04.2015р. (182 дні) - 74,79.

Загальна сума пені складає 2 278,34грн. і підлягає стягненню. В решті вимог щодо стягнення суми пені суд правильно відмовив у звязку із спливом позовної давності.

Що стосується стягнення з відповідача витрат, повязаних з оплатою послуг з проведення демонтажу рекламного банеру у сумі 1 213,82грн. то слід зазначити наступне.

Як зазначалося вище, договором передбачено обов'язок відповідача демонтувати банер в строк, який не перевищує 5 (п'ять) робочих днів після закінчення строку дії цього договору або його дострокового розірвання. У випадку відмови замовника демонтувати банер, виконавець вправі демонтувати банер своїми силами. У такому випадку замовник відшкодовує виконавцю всі затрати по демонтажу банеру (п.4.2.2 Договору).

Однак договором сторони не встановили строк (термін) відшкодування витрат по демонтажу банера.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк…

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.1.7. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14, днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення).

Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

Подання ж кредитором позовної заяви, адресованої господарському суду (а не боржнику) і надіслання останньому як відповідачеві копії такої заяви є складовими судової процедури, а не цивільних правовідносин, і відповідні дії не можуть розглядатися як вимога у розумінні зазначеної норми ЦК України. Господарському суду необхідно мати на увазі, що питання про те, чи мало місце пред'явлення кредитором боржникові вимоги про оплату, вирішується не під час прийняття судом позовної заяви, а виключно в процесі вирішення ним спору по суті. Отже, коли господарським судом буде з'ясовано, що таку вимогу пред'явлено після початку розгляду ним справи зі спору, пов'язаного зі стягненням заборгованості, то відповідний позов може бути задоволений, якщо строк виконання грошового зобов'язання настав до прийняття рішення по суті справи.

В матеріалах справи відсутні і позивачем не надані докази направлення на адресу відповідача вимоги про відшкодування понесених витрат, повязаних з проведенням демонтажу рекламного баннеру.

За таких обставин господарський суд правильно відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення 1 213,82 грн.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню у звязку з вищенаведеним та наступним.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що на момент предявлення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за надані за договором послуги між КП «Дніпропетровський метрополітен» та ТОВ «Місія-1» не існувало господарських правовідносин, та будь-яких грошових зобовязань одного перед іншим оскільки зобовязання є припиненим після розірвання договору оренди, тобто з 04.09.2014р. не приймається до уваги.

Відповідно до ч.3 ст.653 ЦК України, у разі зміни або розірвання договору зобовязання змінюються або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором…

Стосовно правовідносин сторін, з урахуванням даної норми права, з 04.09.2014р. припиняється зобовязання позивача щодо надання місця для розміщення банера і припиняється зобовязання відповідача з оплати послуг наданих після 04.09.2014р.

Оскільки заборгованість відповідача виникла до розірвання договору то його зобовязання щодо оплати наданих послуг можуть бути припинені лише з підстав, передбачених главою 50 ЦК України, і в даному випадку, відповідно до ст.599 ЦК України, виконанням, проведеним належним чином.

Не підписання відповідачем актів здачі приймання виконаних робіт не спростовує факту надання послуг з розміщення банеру і свідчить лише про невиконання відповідачем свого обовязку, передбаченого договором щодо підписання актів.

Таким чином, підстави для зміни або скасування рішення відсутні. Рішення слід залишити в силі, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 101 103, 105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Місія-1" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.2015р. у справі № 904/7301/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 24.12.2015р.

Головуючий суддя ___________________ С.Г.Антонік

Суддя ___________________ Л.О.Чимбар

Суддя ___________________ Л.В.Чоха