КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2015 р. Справа№ 911/578/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Іващенко М. М.,

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_2 в.о. директора (наказ № 181-п від 30.11.2015);

від третьої особи: ОСОБА_3 (довіреність № 2432-03/22 від 22.01.2015);

ОСОБА_4 (довіреність № 2432093/19 від 22.01.2015);

від прокуратури: ОСОБА_5 (посвідчення № 030760 від 12.12.2014);

розглянувши матеріали апеляційної скарги Прокуратури Київської області

на рішення господарського суду Київської області від 04.03.2015

у справі № 911/578/15 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Torqaria LP (Торквария ЛП)

до державного підприємства "Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_6 економічного розвитку і торгівлі України

про стягнення 7161260 дол. США, що еквівалентно 165639943,80 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 04.03.2015 у справі № 911/578/15 позов Torqaria LP (Торквария ЛП) задоволено та стягнуто з Державного підприємства Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості на користь TORQARIA LP (Торквария ЛП) 7161260 дол. 00 центів США, що відповідно до офіційного курсу долару США еквівалентно 165639943 грн. 80 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань щодо оплати поставленого товару за договором від 12.02.2014 № 03/03-12, у звязку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 7161260,00 доларів США, що відповідно до офіційного курсу долару США еквівалентно 165639943 грн. 80 коп.

14.09.2015 Прокуратура Київської області подала до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 04.03.2015 у справі № 911/578/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги Прокуратура Київської області зазначила, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження повноважень особи, яка підписала позовну заяву. Апелянт вказує, що господарським судом в порушення вимог процесуального законодавства не залучено до участі у справі в якості третьої особи, яке не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 економічного розвитку і торгівлі України, яке на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2914 № 94 є органом, до сфери управління якого належить ДП «Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості», судом першої інстанції не перевірено правосубєктність іноземного субєкта господарювання позивача (сертифікат про реєстрацію компанії позивача залучений до матеріалів справи без нотаріально посвідченого перекладу) та документ яким позивач посвідчує реєстрацію компанії Torqaria LP (Торквария ЛП) не легалізований в установленому законом порядку. Прокуратура вважає, що надані позивачем докази на підтвердження поставки продукції не легалізовані на території України у відповідності до вимог Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, а спірний контракт про поставку продукції укладений з представником філії в м. Москва ДП «Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості», проте відсутні докази створення, реєстрації та існування такої філії. Апелянт зауважує, що відповідно до поданого ОСОБА_6 економічного розвитку і торгівлі України балансу (звіту про фінансовий стан) ДП «Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості» за 2014 рік державним підприємством не було відображено заборгованості, яка виникла за договором від 12.02.2014 № 03/03-12. Також скаржник стверджує, що господарським судом Київської області не досліджувалося питання перевезення поставленої по спірному договору продукції через державний кордон та до матеріалів справи позивачем додані не засвідчені належним чином документи, які судовм першої інстанції не повинні були прийматися як докази.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2015 у справі № 911/578/15 апеляційну скаргу Прокуратури Київської області прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 26.10.2015.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що відповідач не є кінцевим споживачем продукції поставленої позивачем та позовна заява відповідача зі стягнення заборгованості у сумі 7559600,00 доларів США з кінцевого споживача розглядається Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України. Позивач зауважує, що товарні накладні та товарно-транспортні накладні по кожній поставці містять підписи представників позивача та відповідача, що свідчить про передачу товару позивачем та отримання його відповідачем. Позивач зазначає, що господарським судом Київської області були досліджені оригінали усіх документів, які є доказами по справі і містяться в матеріалах справи. Позивач вважає, що до матеріалів справи долучено достатньо документів на підтвердження повноважень особи на підписання позовної заяви, вказує, що документи надані на підтвердження поставки продукції по договору не потребують легалізації. Позивач наголошує на тому, що філія ДП «Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості» зареєстрована у відповідності до вимог законодавства ОСОБА_7 Федерації, а договір та накладні на отримання продукції були підписані представником ДП «Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості» на підставі довіреності від 16.01.2014. Позивач вважає безпідставним висновки прокуратури про необхідність ДП «Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості» звітувати перед ОСОБА_6 економічного розвитку і торгівлі України за укладений контракт. З огляду на зазначене, позивач просить апеляційний суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду Київської області від 04.03.2015 у справі № 911/578/15 без змін.

У поясненнях на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що позовна заява разом із додатками не відповідає вимогам чинного законодавства України щодо оформлення документів для звернення до суду для захисту порушених прав позивача в частині стягнення заборгованості з відповідача в сумі 165639943,80 грн. Представник державного підприємства додатково зауважує, що у нього відсутня будь-яка первинна документації або її копії на підставі якої на балансі підприємства була відображена кредиторська заборгованість за спірним договором. Відповідач вважає, що довіреність видана на представника позивача для участі у судових засіданнях у справі № 911/578/15 є неправомірною. Представник відповідача зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги відсутність акту поставки товару до контракту скріпленого печатками позивача та відповідача та не взято до уваги, що в тексті спірного контракту зазначено, що поставка буде здійснюватися на умовах EXW Чкалов (Московська обл.), а у супровідних документах вказано склад-магазин м. Краснодар РФ. Відповідач в письмових поясненнях зазначає про фіктивність правочину.

У письмових поясненнях ОСОБА_6 економічного розвитку і торгівлі України зазначає, що підприємство відповідача не здійснює діяльність в аграрній сфері (не є предметом діяльності підприємства за КВЕД), де могло б використовувати товар отриманий від позивача по спірному договору поставки. Також ОСОБА_6 економічного розвитку і торгівлі України вказує, що підприємство відповідача не має філій та представництва в інших країнах. ОСОБА_6 економічного розвитку і торгівлі України наголошує на відсутність вантажних митних декларацій на підтвердження поставки товару із-за кордону та невідомо де зараз знаходиться товар поставлений по спірному договору. ОСОБА_6 економічного розвитку і торгівлі України зазначає, що підприємство відповідача не відобразило кредиторську заборгованість у балансі, наданому ОСОБА_6.

Ухвалою суду від 26.10.2015 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_6 економічного розвитку і торгівлі України.

У судовому засіданні 26.10.2015 оголошено перерву до 16.11.2015.

16.11.2015 представник третьої особи подав відзив в якому підтримав письмові пояснення подані раніше та додатково зазначив, що відповідач не звертався до третьої особи про видачу ліцензій з наміром проводити зовнішньоекономічну діяльність.

Ухвалою суду від 16.11.2015 продовжено строк вирішення спору.

У судовому засіданні 16.11.2015 оголошено перерву до 07.12.2015.

Представник позивача в судове засідання 07.12.2015 не зявився, проте через відділ діловодства суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтував хворобою представника.

Розглянувши дане клопотання, апеляційний господарський суд його відхиляє з тих підстав, що нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість одного з представників позивача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні шляхом залучення іншого представника. Проте позивач наданими йому процесуальними правами не скористався.

Крім того, відкладення розгляду апеляційної скарги є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, апеляційна скарга може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

А також, враховуючи строки розгляду апеляційної скарги встановлені нормами Господарського процесуального кодексу України, та те, що суд вже продовжував визначені строки ухвалою від 16.11.2015, суд відмовляє позивачу у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник Прокуратури Київської області подав клопотання про витребування у ОСОБА_6 юстиції ОСОБА_7 Федерації та органу Управління акредитації Державної реєстраційної палати ОСОБА_7 Федерації інформацію про те, чи реєструвався та чи проходив акредитацію в установленому законодавством порядку на території ОСОБА_7 Федерації філіал ДП «Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості» в м. Москва.

Відповідно до статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду відмовляє апелянту у задоволенні клопотання про витребування додаткових доказів, оскільки апелянт не обґрунтував необхідність витребування вказаних доказів для перегляду справи апеляційним господарським судом.

Представник прокуратури в судовому засіданні 07.12.2015 підтримав подану апеляційну скаргу, просив скасувати рішення господарського суду Київської області від 04.03.2015 у справі № 911/578/15 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представники відповідача та третьої особи підтримали апеляційну скаргу та просили скасувати рішення господарського суду Київської області від 04.03.2015 у справі № 911/578/15.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

На підтвердження заявлених у позовній заяві вимог позивач зазначає, що 12.02.2014 між TORQARIA LP (Торквария ЛП) (Шотландія) та Державним підприємством Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості (Україна) в особі Філії Державного підприємства Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості в м. Москва укладено контракт № 03/03-12 на поставку товару, відповідно до умов якого продавець продасть, а покупець купить хімічні засоби захисту рослин (товар) на умовах поставки ЕХW Чкалов (Московська область) (Інкотермс 2012).

Загальна вартість, яка підлягає сплаті за товар складає 7161260,00 доларів США (пункт 3.1. контракту).

Поставка товару повинна бути здійснена на умовах ЕХW Чкалов (Московська область) (Інкотермс 2012). Датою поставки кожної партії товару буде вважатись дата першої транспортної накладної на зазначену партію (п.5.1 контракту).

Покупець протягом 45 банківських днів після відвантаження товару сплачує вартість товару у розмірі не менш ніж 50% від загальної вартості відвантаженого за контрактом товару. Повна сплата за поставлений товар здійснюється протягом 90 банківських днів після прийому-передачі товару уповноваженими представниками сторін та його відвантаження Покупцю (п.п. 4.3, 4.4 контракту).

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 7161260 дол. 00 центів США, що відповідно до офіційного курсу долару США еквівалентно 165639943 грн. 80 коп. за поставлений товар по контракту № 03/03-12 від 12.02.2014

Поставку продукції відповідачу в період з 17.02.2014 по 26.02.2014 по контракту на загальну суму 7161260,00 дол. США позивач обґрунтовує наступними доказами, які додає до позовної заяви:

- рахунками: № 15-3 від 17.02.2014, № 16-3 від 18.02.2014, № 17-3 від 19.02.2014, № 18-3 від 20.02.2014, № 19-3 від 24.02.2014, № 20-3 від 25.02.2014, № 21-3 від 26.02.2014;

- товарними накладними: № 15-2 від 17.02.2014, № 16-2 від 18.02.2014, № 17-2 від 19.02.2014, № 18-2 від 20.02.2014, № 19-2 від 24.02.2014, № 20-2 від 25.02.2014, № 21-2 від 26.02.2014;

- товарно-транспортними накладними: № 15 від 17.02.2014, № 16 від 18.02.2014, № 17 від 19.02.2014, № 18 від 20.02.2014, № 19 від 24.02.2014, № 20 від 25.02.2014, № 21 від 26.02.2014;

- довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей: № 01-02 від 17.02.2014, № 02-02 від 18.02.2014, № 03-02 від 19.02.2014, № 04-02 від 20.02.2014, № 05-02 від 24.02.2014, № 06-02 від 25.02.2014, № 07-02 від 26.02.2014.

Проте, як зазначає позивач, відповідач свої зобовязання щодо оплати поставленого товару належним чином не виконав і має перед продавцем заборгованість в сумі 7161260,00 доларів США, що відповідно до офіційного курсу долару США еквівалентно 165639943 грн. 80 коп.

Відповідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У матеріалах справи міститься копія контракту № 03/03-12, підписаного від імені відповідача (покупця) ОСОБА_8, який, як вбачається зі змісту даного контракту, є директором філії ДП Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості в м. Москва.

Як роз'яснено в п. 1.7 постанови № 18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", відповідно до чинного законодавства, зокрема, Цивільного та Господарського кодексів України, юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами.

Коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення господарської діяльності від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу.

Відповідно до ст. 95 ЦК України представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

Статтею 28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (частини 1, 2) передбачено, що відомості про відокремлені підрозділи юридичної особи залучаються до її реєстраційної справи та включаються до Єдиного державного реєстру. В Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про відокремлені підрозділи юридичної особи: ідентифікаційний код юридичної особи; ідентифікаційний код філії, представництва; повне найменування відокремленого підрозділу; місцезнаходження відокремленого підрозділу; види діяльності відокремленого підрозділу; прізвище, ім'я та по батькові осіб, які мають право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи на підставі довіреності, у тому числі підписувати договори, їх реєстраційні номери облікових карток платників податків.

Як вірно зазначив апелянт в своїй скарзі та підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (в графі дані про відокремлені підрозділу юридичної особи) у ДП Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості наявний відокремлений підрозділ «Наукова діяльність та орендні відносини» та відсутні відомості про філію ДП Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості в м. Москва.

Відповідно до ч. 4, ст. 64 Господарського кодексу України, підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством.

На підтвердження створення філії ДП Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості в м. Москва позивачем до матеріалів справи додано копію положення про філію ДП Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості. Оригіналу зазначеного положення суду надано не було, надана позивачем копія належним чином не засвідчена.

Зі змісту вказаної копії положення вбачається, що воно затверджено наказом ДП Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості від 12.06.2013 № 101-К, проте в матеріалах справи зазначений наказ відсутній, як і відсутні докази на підтвердження того, що саме ДП Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості затвердило положення про філію відповідача.

Крім того, у судовому засіданні представник відповідача заперечив створення та існування філії у Москві.

З врахуванням вищевказаного у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для прийняття зазначену копію положення, як належного доказу створення і реєстрації філії ДП Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості.

Крім цього, колегія зазначає, що зазначена копія положення про філію ДП Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості виготовлена із застосуванням копіювальної техніки і містить відмітку про її нотаріальне посвідчення у вигляді напису : «тимчасово виконуючий обовязки нотаріуса м.Москви ОСОБА_9 засвідчила справжність підпису гр. ОСОБА_8, який діє від імені ДП Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості на підставі довіреності». Інформації щодо довіреності не зазначено, в той же час вказана частина тексту виконана у вигляді дописки від руки. З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів не може дійти достовірних висновків щодо повноважень тимчасово виконуючого обовязки нотаріуса на вчинення нотаріальних дій, що в сукупності не дає підстав для визнання вказаної копії положення про філію належним і допустимим доказом.

В матеріалах справи також наявна надана позивачем належним чином не засвідчена копія довіреності від 16.01.2014 на імя громадянина ОСОБА_7 Федерації ОСОБА_8 на представлення інтересів ДП Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості у ОСОБА_7 Федерації та інших іноземних державах.

Як вбачається з тексту вказаної довіреності, ОСОБА_8 надано повноваження здійснювати всі необхідні дії для відкриття філії ДП Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості у ОСОБА_7 Федерації та інших державах та укладати угоди (транзакції) і здійснювати інші дії, необхідні для виконання в строк завдань, що стоять перед філією.

Проаналізувавши зміст довіреності від 16.01.2014 та положення про філію ДП Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості в м. Москва, колегія суддів прийшла до висновку, що громадянин ОСОБА_8 не був наділений правом укладати контракт від 12.02.2014 № 03/03-12 на поставку товара від імені ДП Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості.

Також в матеріалах справи відсутні докази (наказ) на підтвердження того, що ОСОБА_8 було призначено директором філії ДП Український державного науково-технічного центру антикризових технологій в промисловості в м. Москва.

З огляду на те, що суду не надано належних та достовірних доказів створення філії ДП Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості в м. Москва та легітимності призначення її керівника та повноважень останнього, апеляційний господарський суд критично розцінює твердження позивача про існування самого факту укладення контракту № 03/03-12, в тому числі і в інтересах ДП Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості. Також, апеляційний суд не може дійти достовірних висновків, що підписання спірного контракту ОСОБА_8 здійснено для виконання завдань, що стоять перед філією, як це передбачено довіреністю від 16.01.2014. Надані позивачем докази на підтвердження вказаних обставин викликають сумнів щодо їх достовірності, оскільки надані без оригіналів у вигляді копій без їх належного засвідчення.

Також судом встановлено, що із тексту копії контракту № 03/03-12 вбачається, що від імені позивача (продавця) міститься підпис представника власника компанії Torqaria LP (Торквария ЛП) Шокирджон Єрова, в той же час належних і допустимих доказів на підтвердження повноважень останнього в оригіналах чи належним чином засвідчених копіях позивачем не надано.

Статтею 92 ЦК України визначено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ст.ст. 244, 246 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Проте, позивачем не надано суду доказів на підтвердження надання ОСОБА_10 від компанії Torqaria LP (Торквария ЛП) повноважень на укладання контракту № 03/03-12 від імені компанії позивача на момент укладання спірного договору.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 631 Цивільного кодексу України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обовязки відповідно до договору.

Відповідно до п. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Підписання стороною накладної фіксує факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Апеляційним судом встановлено, що на товарних накладних № 15-2 від 17.02.2014, № 16-2 від 18.02.2014, № 17-2 від 19.02.2014, № 18-2 від 20.02.2014, № 19-2 від 24.02.2014, № 20-2 від 25.02.2014, № 21-2 від 26.02.2014 та товарно-транспортних накладних № 15 від 17.02.2014, № 16 від 18.02.2014, № 17 від 19.02.2014, № 18 від 20.02.2014, № 19 від 24.02.2014, № 20 від 25.02.2014, № 21 від 26.02.2014 в графі отримання товару вказано: «директор філії ОСОБА_8 В.» з проставлянням підпису та відбитку печатки.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про відсутність належних доказів того, що ОСОБА_8 на момент укладання Контракту № 03/03-12 та отримання продукції по Контракту № 03/03-12 діяв від імені філії та ДП Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості, оскільки відсутні докази створення філії та призначення її керівника, то апеляційний господарський суд не приймає до уваги вказані накладні, оригінали яких суду не надавались, а їх наявні копії не засвідчені належним чином.

Інших доказів, які могли б підтвердити факт отримання спірної продукції відповідачем суду не надано.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо обовязку ДП Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості сплати за товар по вищезазначених товарних та товарно-транспортних накладних є необґрунтованими і не доведені наявними у справі доказами.

У тому числі необхідно зазначити, що підприємство відповідача засноване на державній власності.

Відповідно до п. 4.2 статуту відповідача майно підприємства є державною власністю та закріплюється за ним на праві господарського відання.

ОСОБА_6 економічного розвитку і торгівлі України є органом управління ДП Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.03.2014 № 408-р «Деякі питання управління ОСОБА_6 економічного розвитку і торгівлі України обєктами державної власності» та на підставі акту приймання-передачі від 27.10.2014.

Згідно з вимогами статті 9 Закону України «Про управління обєктами державної власності» господарські структури розробляють річні фінансові та інвестиційні плани, а також інвестиційні плани на середньострокову перспективу (3 - 5 років) і подають на затвердження уповноваженому органу управління, який здійснює контроль за їх діяльністю.

Як вбачається з поданого третьою особою балансу (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2014 ДП Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості не подало звіт про наявність заборгованості за Контрактом № 03/03-12, що також свідчить про відсутність зобовязань у ДП Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості обовязків з оплати за поставлений товар за Контрактом № 03/03-12.

Згідно ст. 36 ГПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

У постанові пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності). У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору.

Отже, колегія суддів за наявності підстав дійшла висновку, що надані позивачем копії контракту № 03/03-12 від 12.02.2014, рахунків № 15-3 від 17.02.2014, № 16-3 від 18.02.2014, № 17-3 від 19.02.2014, № 18-3 від 20.02.2014, № 19-3 від 24.02.2014, № 20-3 від 25.02.2014, № 21-3 від 26.02.2014, товарних накладних № 15-2 від 17.02.2014, № 16-2 від 18.02.2014, № 17-2 від 19.02.2014, № 18-2 від 20.02.2014, № 19-2 від 24.02.2014, № 20-2 від 25.02.2014, № 21-2 від 26.02.2014, товарно-транспортні накладні № 15 від 17.02.2014, № 16 від 18.02.2014, № 17 від 19.02.2014, № 18 від 20.02.2014, № 19 від 24.02.2014, № 20 від 25.02.2014, № 21 від 26.02.2014, довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей № 01-02 від 17.02.2014, № 02-02 від 18.02.2014, № 03-02 від 19.02.2014, № 04-02 від 20.02.2014, № 05-02 від 24.02.2014, № 06-02 від 25.02.2014, № 07-02 від 26.02.2014, довіреності від 16.01.2014, положення про філію відповідача в м. Москва та Certificate of registration of a limited partnership не можна вважати належними доказами.

Враховуючи викладене, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому апеляційний господарський суд дійшов висновків щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення господарського суду Київської області від 04.03.2015 у справі № 911/578/15 не відповідає обставинам справи, є не обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема, неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Прокуратури Київської області підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції розподіляє судові витрати.

Керуючись статями 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Прокуратури Київської області на рішення господарського суду Київської області від 04.03.2015 у справі № 911/578/15 задовольнити.

2. Рішення господарського суду Київської області від 04.03.2015 у справі № 911/578/15 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

4. Стягнути з Torqaria LP (Торквария ЛП) в доход Державного бюджету України 80388,00 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

5. Доручити господарському суду Київської області видати відповідні накази.

6. Справу № 911/578/15 повернути до господарського суду Київської області.

7. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

8. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді О.І. Лобань

ОСОБА_1