РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2015 р. Справа № 903/1068/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Тимошенко О.М.

суддів Огороднік К.М.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Аванта" на рішення господарського суду Волинської області від 11.11.15 р.

у справі № 903/1068/15 (суддя Гарбар Ігор Олексійович )

позивач ОСОБА_2 підприємство "Украинский продукт"

відповідач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Аванта"

про стягнення 40 540, 90 грн.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3 (довіреність б/н від 02.04.2015р.);

відповідача - не з'явився.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 11.11.2015 року у справі № 903/1068/15 позов Приватного підприємства "Украинский продукт" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Аванта" про стягнення 40 540, 90 грн. задоволено частково.

Присуджено до стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Аванта" на користь Приватного підприємства "Украинский продукт" 36 464,23 грн., з них: 26 822,40 грн. основного боргу, 5 243,38 грн. пені, 407,85 грн. 3% річних, 3 990,60 грн. інфляційних втрат, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі1 218,00 грн. В стягненні 4 076,67 грн. з них: 473,54 грн. пені та 3603,13 грн. інфляційних втрат відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Волинськоїобласті скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу та його представник безпосередньо в судовому засіданні вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки останній був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Крім того, відповідно до п.4 ухвали апеляційного суду від 02.12.2015 року передбачено, що неявка представників сторін в судове засідання в разі повідомлення їх належним чином не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.03.2010 року між приватним підприємством "Украинский продукт" (постачальник/позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Аванта" (покупець/відповідач) був укладений договір поставки № 10А (далі - договір, а.с.9-10), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобовязувався передавати у власність покупця товар вільний від будь-яких прав та претензій на нього третіх осіб, про які на момент договору постачальник знав чи повинен був знати згідно накладних відповідно до замовлень покупця, а покупець зобовязувався приймати та оплачувати товар на умовах договору.

Предметом договору є товар (партія товару) вказаний у накладних (п.1.2 договору). Асортимент, кількість та ціна товару погоджується сторонами і вказується в накладних, які є невід'ємною частиною договору (п.1.3 договору).

Відповідно до п.1.4 договору, ціну договору складає сума цін усіх накладних, відповідно до яких здійснюється постачання товару.

Як встановлено судами обох інстанцій, позивачем на виконання умов договору за період з 12.08.2014 р. по 12.02.2015 р. було поставлено відповідачу товар на загальну суму 26 822,40 грн., що в свою чергу підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, підписаними обома сторонами без будь-яких зауважень чи (або) заперечень щодо специфікації товару та його вартості (а.с.16-110).

Відповідно до п. 4.1 договору, оплата за товар здійснюється на протязі 50 (п'ятидесяти) календарних днів з моменту поставки товару.

Натомість, відповідач, в порушення умов договору та взятих на себе зобов'язань, оплату за отриманий товар не здійснив.

Внаслідок таких неправильних дій відповідача, останнім створена заборгованість в розмірі 26 822,40 грн.

При цьому, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду доказів на підтвердження добровільного погашення вказаної заборгованості відповідачем не подано; відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Оскільки, як встановлено судами обох інстанцій, існує заборгованість відповідача перед позивачем, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 26 822,40 грн. обгрунтовані, законні та, відповідно, правомірно задоволені судом першої інстанції на підставі ст.ст. 509, 525, 526, 655, 692 ЦК України.

Відповідно до п. 5.2 договору, за порушення умов договору у випадку несвоєчасної оплати за отриманий товар покупець сплачує постачальник залікову неустойку (пеню) в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочки від суми неоплаченого товару, але не більше 20% від вартості партії товару.

Оскільки матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем умов договору та зважаючи, що п. 5.2. договору передбачена майнова відповідальність, суд першої інстанції визнавши розрахунок пені, наданий позивачем (а.с.139-143) невірним та провівши його самостійно, правомірно задоволив пеню в розмірі 5 716,92 грн. (за період з 02.10.2014 р. по 04.09.2015 р.). При цьому, у стягненні 473,54 грн. пені суд першої інстанції відмовив правомірно, оскільки їх нараховано та, відповідно, пред'явлено до стягнення безпідставно.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки прострочення виконання з боку відповідача має місце, суд першої інстанції визнавши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наданий позивачем, невірним та провівши його самостійно з урахуванням роз'яснень, викладених в листі Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997р. № 62-97р., правомірно присудив до стягнення з останнього 407,85 грн. 3% річних та 3990,60 грн. інфляційних втрат за період з 01.04.2015 р. по 30.08.2015 р. При цьому, в стягненні 3603,13 грн. нарахованих інфляційних втрат суд першої інстанції відмовив правомірно, оскільки їх нараховано та, відповідно, пред'явлено до стягнення безпідставно.

При цьому, посилання скаржника на те, що ПП "Украинский продукт" знаходиться на тимчасово окупованій території, а відтак існує чинна заборона на вчинення будь-яких правочинів щодо обєктів приватної власності на підставі Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", колегією суддів до уваги не беруться, оскільки даний Закон набрав чинності 27.04.2014 р., тоді як відносини між сторонами виникли 01.03.2010 року на підставі укладеного договору поставки.

Слід зазначити, що метою прийняття вищевказаного Закону є визначення статусу території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлення особливого правового режиму на цій території, визначення особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб (стаття 2). Відповідно до статті 1 Закону тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, що в свою чергу спростовує доводи апелянта (відповідача).

Крім того, видаткові накладні, на підставі яких здійснювалась поставка товару, підписані відповідачем без будь-яких зауважень чи (або) заперечень щодо специфікації товару та його вартості та скріплені печаткою, що свідчить про отримання товару останнім.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст.193 ГК України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.ст. 525-526 ЦК України).

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Волинської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Аванта" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Волинської області від 11.11.2015 року - залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до господарського суду Волинської області.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Огороднік К.М.