ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р. Справа № 917/1225/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Гребенюк Н. В., суддя Тарасова І. В.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю прокурора військового Полтавського гарнізону - не з"явився

та представників учасників судового процесу:

позивача - не з"явився.

третьої особи - Гульалієв Акіф Бібі-Кули-огли, за довіреністю №118 від 23.11.2015 року

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю №1698 від 04.08.2015 року та ОСОБА_3, за довіреністю №2919 від 28.07.2015 року .

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м. Полтава (вх. №4947 П/3-12)

на рішення господарського суду Полтавської області від 31.08.2015 року по справі № 917/1225/15

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, м. Полтава,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державне підприємство Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва", м. Харків,

до фізичної особи -підприємця ОСОБА_4, м. Полтава

за участю Військового прокурора Полтавського гарнізону, м. Полтава

про зобов'язання повернути з оренди державне нерухоме майно,-

встановила:

У червні 2015 року Регіональне відділення Фонду держмайна України по Полтавській області звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про зобов'язання повернути Державному підприємству Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва" з оренди державне майно - нежитлові приміщення площею 416,8 м. кв., розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 31.08.2015 року у справі № 917/1225/15 (суддя Сірош Д.М.) позов задоволено. Зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 повернути Державному підприємству Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва" з оренди державне майно - нежитлове приміщення площею 416,8 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 в доход державного бюджету України 1218,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, фізична особа - підприємць ОСОБА_4 звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 31.08.2015 року по справі № 917/1225/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального Кодексу України є підставою для його скасування.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги скаржник зазначає, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області є неналежним позивачем у справі, оскільки рішенням господарського суду від 16.02.2006 р. у справі № 5/460 право власності на майно, за адресою АДРЕСА_1 визнано за Міністерством оборони України в особі державного підприємства Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва". Крім того, зазначає, що прокурор може брати участь у справі виключно в інтересах фізичної особи або держави, а не в інтересах державного підприємства.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 року по справі №917/1225/15 апеляційна скарга фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 прийнята до провадження та призначена до розгляду на 10.11.2015 року.

Державне підприємство Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва" у поясненнях на апеляційну скаргу зазначає, що скаржником у апеляційній скарзі не спростовано обставини, які встановлено судом першої інстанції, не доведено порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права. Просить рішення господарського суду Полтавської області від 31.08.2015 року у справі № 917/1225/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів викладених в апеляційні скарзі заперечує, вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та всебічним дослідженням обставин справи.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду по справі №917/1225/15 від 10.11.2015 року розгляд справи відкладено на 08.12.2015 року.

Військовий прокурор Полтавського гарнізону у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відсутні підстави для його скасування. Просить рішення господарського суду Полтавської області від 31.08.2015 року у справі № 917/1225/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 розгляд справи було відкладено на 22.12.2015.

22.12.2015 від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області надійшло клопотання про розгляд справи без участі свого представника.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, вислухавши в судовому засіданні пояснення уповноважених представників сторін, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів встановила наступне.

В ст. 5 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" містить вичерпний перелік суб'єктів, які можуть виступати орендодавцями щодо об'єктів державного та комунального майна. Зокрема, ними можуть виступати Фонд державного майна України та його регіональні відділення. Згідно абз. 5 ст. 5 вищезгаданого закону, підприємства, установи та організації можуть виступати в особі орендодавця, щодо державного нерухомого майна, якщо загальна площа такого майна не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу чи організацію.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.04.2012 року між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області (орендодавцем, позивачем у справі) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (орендар, відповідач у справі) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності за №54/12-Н, у відповідності до п. 1.1, п. 1.2, п. 1.3 якого, орендодавець (позивач) передає, а орендар (відповідач) приймає в строкове платне користування державне майно - нежитлове приміщення площею 416,8 м2, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності до п. 1.5. договору, об'єкт оренди, а саме, нежитлові приміщення площею 416,8 м2, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 знаходяться на балансі Державного підприємства Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва" (далі по тексту договору - балансоутримувач).

За умовами п. 2.1. договору, передача об'єкта оренди у користування орендаря здійснюється одночасно з підписанням договору та оформлюється актом приймання-передачі, який є невід'ємною частиною договору.

На виконання умов п. 2.1. договору, позивач, як орендодавець, на підставі акту приймання-передачі від 02.04.2012 передав відповідачу в оренду нерухоме майно, що належить до державної власності.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, та діє з 02.04.2012по 02.03.2015 року. (п. 8.1. договору).

За змістом п. 2.2.договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності за №54/12-Н, в разі припинення цього договору, об'єкт оренди повертається Орендарем Балансоутримувачу аналогічно порядку, встановленому при передачі майна Орендарю цим договором. Повернення об'єкта оренди здійснюється в останній день терміну дії цього договору та оформлюється актом приймання-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору. Обов'язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає об'єкт оренди іншій стороні.

Пунктом 4.3.10, 10.2 договору також встановлено, що в разі припинення або розірвання договору Орендар зобов'язаний повернути в останній день дії цього договору Балансоутримувачу орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Балансоутримувачу збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Встановлені по справі обставини також свідчать, що рішенням господарського суду Полтавської області №917/1392/14 від 26.02.2015 року договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності за №54/12-Н від 02.04.2012 було розірвано. Рішення набрало законної сили 14.03.2015 року.

Листами №18-05-1437 від 03.04.2015 р. та №18-05-1968 від 07.05.2015 р. орендодавець - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області звернулось до ФОП ОСОБА_4 з вимогою про повернення з оренди державного майна, оформлення акта приймання - передачі майна та надання акту до Регіонального відділення ФДМУ. (а.с. 13-14 т. 1)

Вказані вимоги залишені відповідачем без виконання.

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначав, що відповідач фактично продовжує безпідставно займати орендоване майно, що перебуває на балансі ДП Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва", жодних дій по поверненню орендованого майна ним не здійснено, акт приймання-передачі державного майна, у відповідності до п. 2.2 договору оренди не підписано. За таких обставин, Регіональне відділення ФДМУ у Полтавській області просило суд прийняти рішення, яким зобов'язати ФОП ОСОБА_4 повернути нежитлові приміщення площею 416,8 м. кв., розташовані за адресою: АДРЕСА_1, балансоутримувачу цього майна - Державному підприємству Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва".

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції визнав встановленим, що 02.04.2012 року укладений сторонами договір оренди №54/12-Н від 02.04.2012 є розірваний на підставі рішення господарського суду Полтавської області №917/1392/14 від 26.02.2015, яке набрало законної сили 14.03.2015 року. Визнавши доведеним той факт, що відповідач продовжує користуватись спірним нежитловим приміщенням без будь-яких правових підстав, а також враховуючи, що спірний об'єкт державної власності знаходиться на балансі Державного підприємства Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва", місцевий господарський суд визнав позовні вимоги обґрунтованими, у зв'язку з чим їх задовольнив та зобов'язав ФОП ОСОБА_4 повернути ДП Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва" з оренди державне майно - нежитлове приміщення площею 416,8 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Також, посилаючись на приписи ст. 761 ЦК України, якою встановлено право власника речі або особи, якій належать такі майнові права, передавати майно в оренду, а також враховуючи, що орендодавцем також може виступати особа, уповноважена на укладення договору оренди, суд дійшов висновку, що регіональне відділення, як сторона по спірному договору оренди, є належним позивачем у даній справі.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

За своїм змістом та своєю правовою природою укладений між сторонами договір №54/12-Н від 02.04.2012 є договором оренди.

Відповідно до ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

З врахуванням частини 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах зазначених у договорі оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймачеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Як передбачено ч. 2 ст. 326 ЦК України, від імені та в інтересах держави право власності здійснюють відповідні органи державної влади.

Згідно зі ст. 287 ГК України Фонд державного майна України, його регіональні відділення є орендодавцями щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом.

У відповідності до ст.. 4, ст.. 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» облік об'єктів державної власності та здійснення контролю за ефективним використанням і збереженням таких об'єктів покладено на відповідні міністерства та інші органи виконавчої влади.

Згідно п.3 ст.1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини оренди рухомого та нерухомого майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також за спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань організації спеціального зв'язку та захисту інформації, підпорядкованими йому регіональними органами та територіальними підрозділами, закладами та установами Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, які ведуть його облік у спеціальному порядку, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України".

Законом України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" визначено правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном.

Військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв'язку тощо (ст.1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України".

Встановлені по справі обставини свідчать, що рішенням господарського суду Полтавської області від 16.02.2006 року по справі №5/460 позовні вимоги Державного підприємства Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва" було задоволено та визнано за Міністерством оборони України, м. Київ в особі Державного підприємства Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва", м. Харків, вул. Котлова, 218, код 24975516 право власності на будівлі та споруди, розташовані за адресою: м. Полтава, АДРЕСА_1 , а саме: гараж-майстерню (склаж матеріалів) - А-2, майстерню (склад електриків) -Б-1, майстерню (ремонтна майстерня) -В, гараж -склад (склад агрегатів та ПММ) -Г, гараж (склад МТВ) -Д, майданчик для будівельної техніки № 4 та загорожу території № 1-3.

В матеріалах справи міститься витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, з якого вбачається, що колективним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" 21.09.2006р. зареєстровано за ДП Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва" право власності на нежитлові будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1, номер запису:1240. (а.с. 135)

Згідно вищезазначеного витягу, власником нежитлових будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 зазначено Державу в особі Верховної Ради України в повному господарському віданні Державного підприємства Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва".

У відповідності до наявного в матеріалах справи Технічного паспорту на громадський будинок, Державне підприємство Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва" є користувачем житлових приміщень, розташованих за адресою АДРЕСА_1.

За таких обставин, доказові по справі матеріали свідчать, що власником спірного державного майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 та яке знаходиться в користуванні відповідача за договором №54/12-Н від 02.04.2012, є Держава, органом, уповноваженим від імені та в інтересах держави управляти даним майном є Міністерство оборони України, а об'єкт нерухомого державного майна, що розташоване за адресою по. АДРЕСА_1 знаходиться у повному господарському віданні Державного підприємства Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва" та перебуває у нього на балансі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимога Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області про повернення з оренди державного майна - нежитлових приміщень площею 416,8 м. кв., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 їх балансоутримувачу - Державному підприємству Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва".

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 17.06.2015 Державне підприємство Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва" було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, за правовим змістом ч. 1 ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору мають певну заінтересованість в результатах вирішення спор у зв'язку із ймовірністю виникнення у майбутньому в неї права на позов або пред'явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача.

Разом з тим, в такому випадку, предмет спору повинен бути за межами спірних правовідносин позивача та відповідача, оскільки в протилежному випадку така третя особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною в судовому процесі. Якщо такий спір допускається, то дана третя особа повинна мати становище співучасника у справі, а не третьої особи.

Так, звертаючись до суду з позовом, позивач, як орендодавець державного майна, просив суд прийняти рішення, яким зобов'язати відповідача повернути державне майно його балансоутримувачу, а саме - Державному підприємству Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва", тобто особі, яка має процесуальне становище у даній справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, за змістом вказаної статті учасники господарських правовідносин мають правові підстави на захист лише своїх прав та охоронюваних законом інтересів, які вони вважають порушеними.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що договір оренди державного майна №54/12-Н від 02.04.2012, укладений між позивачем, як орендодавцем державного майна та відповідачем, розірваний рішенням суду від 26.02.2015 року, а заявлені позивачем позовні вимоги направлені на захист не своїх прав як позивача, а на захист прав іншої юридичної особи - Державного підприємства Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва", що вбачається зі змісту позовних вимог в яких позивач просить суд повернути з оренди державне майно - нежитлові приміщення площею 416,8 м. кв., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 іншій юридичній особі, а саме - балансоутримувачу ДП Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва".

У розумінні ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

В контексті вказаної норми, сторони є головними учасниками судового процесу, оскільки вони, як і всі особи, що беруть участь у справі, мають юридичну заінтересованість у результатах розгляду справи, специфічність якої зумовлена тим, що стосується їх особистої сфери, оскільки саме сторони є суб'єктами спірних матеріальних правовідносин. Таким чином, позивач заінтересований як в участі у судовому процесі, так і в сприятливому матеріально-правовому результаті. Це зумовлено думкою позивача, що його права порушені чи є спірними, тому він домагається задоволення позову та вирішення господарського спору на свою користь. Особливою відзнакою сторін у судовому процесі є те, зокрема, що вони ведуть процес у справі від свого імені і на сторони поширюються усі правові наслідки законної сили судового рішення.

Разом з тим, в розумінні приписів ст. 21 ГПК України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не є стороною у справі, отже на неї не поширюється правовий режим позивача у справі, а тому вона не має усіх процесуальних прав та обов'язків, які властиві позивачу.

За таких обставин, не є можливим покладення на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, будь-яких матеріально-правових обов'язків, а також установлення чи захист їхніх прав, крім того, прийнятим по справі рішенням не можуть бути вирішені права та обов'язки третьої особи.

За змістом п. 2.2. договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності за №54/12-Н, в разі припинення цього договору, об'єкт оренди повертається Орендарем Балансоутримувачу - ДП Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва", правовий стан якого у даній справі визначено як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

За таких обставин, ДП Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва" в управлінні якого знаходиться спірне майно, має власний матеріально-правовий інтерес у спірних правовідносинах, оскільки вважає, що його права як балансоутримувача спірного майна порушуються відповідачем у зв'язку із невиконанням останнім вимог п. 2.2. договору №54/12-Н щодо повернення об'єкту оренди балансоутримувачу.

У відповідності до ч. 2 ст. 84 ГПК України, при задоволенні позову в резолютивній частині вказується найменування сторони, на користь якої вирішено спір.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції помилково не з'ясував, що заявлені позивачем позовні вимоги направлені на захист прав та інтересів іншої юридичної особи, а саме, Державного підприємства Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва", а тому, визнавши позовні вимоги Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській області такими, що підлягають задоволенню, місцевий господарський суд фактично прийняв рішення, направлене на захист прав та інтересів іншої юридичної особи - третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спру, що в силу приписів норм ГПК України є неприпустимим. .

При цьому колегія суддів зауважує на тому, що механізм виконання рішення в даному випадку відсутній, оскільки наказ суду може бути виданий лише стягувачу, тобто позивачу у даній справі.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано жодних доказів порушення його законних прав та інтересів, в зв'язку з чим вважає про відсутність підстав для задоволення позову.

Разом з тим, колегія суддів зауважує на тому, що Державне підприємство Міністерства оборони України "Харківське управління механізації та будівництва" має право звернутись до господарського суду з окремим позовом про захист своїх порушених прав.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача і наявності фактів для скасування оскаржуваного рішення з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

З огляду на зазначене та керуючись 32-34, 43, 99, 101, 102, п.2 ст. 103, п. 1, 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м. Полтава задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 31.08.2015 року по справі № 917/1225/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Тарасова І. В.