РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2015Справа №910/26348/15

За позовом публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит»

До відповідача публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк»

Про стягнення 2176501,86 грн.

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

від позивача Бондаренко Н.О. (за дов.)

від відповідача Цурка Н.О. (за дов.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Банк національний кредит» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства акціонерного банку (далі ПАТ АБ) «Укргазбанк» 2176501,86 грн.

За твердженням позивача, списання відповідачем з рахунків позивача 2176501,86 грн. за період з 08.06.2015 по 26.08.2015 є неправомірним, оскільки у позивача з 08.06.2015 по 07.09.2015 було запроваджено тимчасову адміністрацію на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Суд своєю ухвалою від 09.10.2015 порушив провадження у справі № 910/26348/15.

Відповідач у поданому суду відзиві позовні вимоги відхилив, зазначивши, що умовами договорів передбачено право списувати з рахунків вартість послуг, наданих відповідачем. У позивача перед відповідачем виникла заборгованість за кліринговими розрахунками з міжнародною платіжною системою MasterCard по операціям з банківськими платіжними картками, у зв'язку з чим відповідач списав з рахунків позивача 2176501,86 грн.. Відповідач вважає, що при запровадженні тимчасової адміністрації не відбувається припинення діяльності банківської установи, а лише відбувається перевірка можливості подальшої її функціонування, а тому застосування ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є передчасним.

Відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі до прийняття Конституційним судом України остаточного рішення щодо конституційного подання Верховного Суду України про відповідність (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» положенням Конституції України.

Суд клопотання відхилив.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

16.06.2010 публічне акціонерне товариство «Банк національний кредит» (кореспондент) та публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (Банк) уклали договір про встановлення кореспондентських відносин №03/V/HK (далі - Договір-1). 13.03.2015 сторони уклали додатковий договір №5 до Договору-1, яким було викладено Договір-1 та додатки до нього в новій редакції.

Відповідно до п. 1.1 Договору-1 Банк відкриває кореспонденту кореспондентські рахунки № 3 у гривнях/доларах США/Євро та надає комплекс послуг, пов'язаних з розрахунковим обслуговуванням клірингових вимог MasterCard по операціям переказу коштів, виконаного з використанням банківських платіжних карток (надалі - БПК) міжнародної платіжної системи MasterCard International Ink., а також розрахункового обслуговування всіх інших оплат, пов'язаних з виконанням всіх інших зобов'язань кореспондента, як афілійованого учасника MasterCard.

Згідно з п. 1.2 Договору-1 сторони у своїх відносинах керуються чинним законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України, цим Договором та договором доручення.

Згідно з п. 3.1 Договору-1 банк здійснює операції з розрахункового обслуговування на підставі чинних тарифів, що є невід'ємною частиною Договору-1 (додаток №1 до Договору - надалі тарифи). Плата за послуги передбачена тарифами, здійснюється у національній валюті України по курсу НБУ на момент здійснення відповідної операції. Списання з кореспондентських рахунків плати за послуги банку здійснюється відповідно до п. 3.10. Договору-1 (кореспондент підписанням цього Договору доручає банку здійснювати договірне списання коштів з кореспондентських рахунків без додаткового узгодження та без надання кореспондентом розрахункового документа (умова про договірне списання) відповідно до чинного законодавства України, умов цього Договору та договору доручення) при наданні послуги/здійсненні операції або після цього, якщо інше не передбачено умовами Договору.

30.05.2013 публічне акціонерне товариство «Банк національний кредит» (кореспондент) та публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (Банк) уклали договір про встановлення кореспондентських відносин №05/КР/УКР (далі - Договір-2).

Відповідно до п. 1.1. Договору-2 Банк відкриває кореспонденту кореспондентський рахунок Лоро у національній валюті України № та надає комплекс послуг із розрахункового обслуговування по кореспондентському рахунку виключно за операціями кореспондента з емісії та еквайрингу платіжних карток в платіжній системі УкрКарт згідно умовам договору про здійснення розрахункового обслуговування банка-учасника платіжної системи УкрКарт №05/КР/УКР від 30.05.2013.

Згідно з п. 1.2 Договору-2 Банк і кореспондент у своїх відносинах керуються чинним законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України, цим Договором та договором розрахункового обслуговування.

Пунктом 3.16 Договору-2 передбачено, що Банк здійснює обслуговування кореспондентського рахунку на підставі тарифів, у відповідності до умом додатку №1, що є невід'ємною частиною Договору-2.

Укладені договори між позивачем та відповідачем договорами банківських рахунків, за якими позивача є клієнтом (володільцем рахунку), а відповідач є банком, який зобов'язаний приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти, що надходять позивачу (ст. 1066 ЦК України).

Даними Договорами було передбачено право відповідача самостійно списувати з рахунків вартість послуг, які надаються, а також інші комісії.

Відповідач в період з 08.06.2015 по 26.08.2015 відповідно до умов Договорів з кореспондентських рахунків позивача, відкритих на підставі Договорів, списав грошові кошти в сумі 2176501,86 грн., а саме:

- з рахунку №, відкритого за Договором-1 списано суму 2142595,06 грн.;

- з рахунку №, відкритого за Договором-2 списано суму 33906,80 грн.

Оцінюючи правомірність дій відповідача суд виходить з такого.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.06.2015 № 358/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 05.06.2015 № 114 щодо виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Банк національний кредит» строком на 3 місяці з 08.06.2015 по 07.09.2015, про що були повідомлені керівники банків України та філії банків електронним повідомленням Фонду від 08.06.2015 № 21-18090/15.

Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит Банк національний кредит» (далі - уповноважена особа Фонду) призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Паламарчука Віталія Віталійовича.

28.08.2015 Правління НБУ прийняло рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк національний кредит», про що винесено постанову №563 від 28.08.2015.

На підставі вищевказаної постанови Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.08.2015 прийнято рішення №159 про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк національний кредит» Паламарчука Віталія Віталійовича.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Тому, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виходячи з суті (змісту) та згідно з частиною 2 статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 даного Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування пені, примусове стягнення коштів та майна банку.

Пунктом 1 частини 6 статті 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у цьому Законі термін «вкладник» вживається у значенні «фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката».

Отже, враховуючи дану норму, юридичні особи не підпадають під визначення поняття «вкладник» у розумінні вищевказаного Закону. Тому на них не поширюється виняток з обмеження встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Разом із цим, вказаний Закон не дає визначення поняття «кредитор банку». Визначення терміну «кредитор банку» міститься у статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Отже, виходячи з аналізу вищенаведених положень, з моменту запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Банк національний кредит» (позивача) публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (відповідач) є кредитором позивача, на якого поширюються обмеження встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і тому не можуть бути задоволені його вимоги (у т.ч. спірні) до відповідачавід часу запровадження у останньому тимчасової адміністрації.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39, 40, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації складається план врегулювання (рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку) у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів передбачених у частині 2 статі 39 даного Закону. Фонд складає реєстр активів і зобов'язань, які підлягають відчуженню. Під час відчуження зобов'язань Фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково. Під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Таким чином, моменту запровадження тимчасової адміністрації неможливе задоволення вимог відповідача у спосіб, який передбачений Договорами, а саме: право відповідача самостійно списувати з рахунків вартість послуг, які надаються, а також інші комісії.

З огляду на викладене, відповідач здійснив безпідставне списання грошових коштів рахунків позивача.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи рішення, суд зобов'язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивачем належним чином доведене порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 80, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (03087, м. Київ, Солом'янський район, вул. Єреванська, 1, код 23697280) на користь публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» (04053, м. Київ, вул. Тургенєвська, 52/58, код 20057,86 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (03087, м. Київ, Солом'янський район, вул. Єреванська, 1, код 23697280) до Державного бюджету України 32647,53 грн. судового збору.

Рішення підписано 23.12.2015.

Суддя С. А. Ковтун