ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.12.2015 Справа № 905/2722/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.,

при секретарі судового засідання Бова О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТС»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: гр. ОСОБА_1

про стягнення 46 092,98 грн.

за участю учасників процесу:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

від третьої особи: не зявився

Суть спору: ПрАТ «СК «АХА Страхування» звернулося до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з ТОВ «ЕТС» в порядку регресу матеріальних збитків в сумі 46 092,98 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.12.2014р. в м. Київ сталася ДТП за участю транспортних засобів «Audi Q5» д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та «Renault Dokker» д.н.НОМЕР_2 під керуванням гр. ОСОБА_1 Згідно платіжного доручення № 149486 від 30.12.2014р. на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 16647а4вха від 20.10.2014р. позивач виплатив страхове відшкодування в розмірі 96 092,98 грн., а тому до нього перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача як власника транспортного засобу «Renault Dokker» д.н.НОМЕР_2. Нормативно позивач обґрунтовує позовні вимоги ч. 1,2 ст. 96, ст. 993, п.1 ч. 1 ст. 1188, ч. 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1191, ст. 1194 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ч. 1 ст.22, ст.29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ухвалою господарського суду Донецької області від 23.10.2015р. порушено провадження у справі № 905/2722/15, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача громадянина ОСОБА_1 та розгляд справи призначено на 17.11.2015р.

16.11.2015р. за вх. № 19472/15 господарський суд одержав письмові пояснення позивача з додатком витребуваних судом документів.

Відповідач надав до суду заперечення проти позовної заяви про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП в порядку регресу (за вх. № 19582/15 від 17.11.2015р.), згідно з якими просить суд провадження по справі відносно ТОВ «ЕТС» припинити та відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що відповідач не одержав в порядку досудового врегулювання спору регресну вимогу про виплату страхового відшкодування; що позивачем заявлені позовні вимоги в порядку регресу, в той час коли у даному випадку спірні відносини виникли в порядку суброгації; що договір добровільного страхування наземного транспорту № 16647а4вха від 20.10.2014р. не набув чинності, оскільки позивачем не надано платіжного документа про сплату страхувальником ОСОБА_2 першого платежу, з огляду на умови п. п. 17.1., 30.1. цього договору; що відповідач не погоджується з розміром страхового відшкодування, оскільки позивачем не надано акту виконаних робіт (послуг), розрахунок суми страхового відшкодування здійснений без врахування зносу транспортного засобу, безпідставно включені до розрахунку: 5 984,77 грн. - вартість фарбування окремих конструктивних частин, 108 грн. - вартість витрат, що не повязані з страховим випадком та не є збитками внаслідок ДТП, а саме: «зовнішня мийка автом. Люкскласу та позашляховиків», 39 680,96 грн. вартість витрат по придбанню деталей, що не повязані зі страховим випадком, а саме: «решітка радіатора», «глушник задній» в кількості 2 шт., «фонарь задній», 2 456,90 грн. вартість витрат, що не повязані зі страховим випадком, а саме роботи по заміні, розбиранню та збиранню «бампер задній», «ліхтар задній (1-х)», «глушник», «двері багажного відділення», «скло лобове/заднє А8, 8, Q5, Q7»; що ОСОБА_1 працює в ТОВ «ЕТС» на посаді механіка з 28.08.2013р. по теперішній час, але під час ДТП, по-перше, здійснював керування транспортним засобом «Renault» д.н.НОМЕР_2 на підставі договору оплатного користування транспортним засобом від 03.12.2014р. та, по-друге, перебував у відпустці. В додаток до заперечень відповідач надав, зокрема, договір оплатного користування транспортним засобом від 03.12.2014р., акт прийому передачі від 03.12.2014р., наказ (розпорядження) про прийняття на роботу № 78-к НОМЕР_3 від 28.08.2013р., договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 17.09.2014р., табель обліку використання робочого часу, заяву про відпустку від 21.11.2014р., повідомлення від 21.11.2014р. про надання відпустки, наказ (розпорядження) про надання відпустки № 153-к- від 21.11.2014р.

17.11.2015р. за вх. № 19583/15 господарський суд одержав письмові пояснення третьої особи (ОСОБА_1В.), згідно з якими останній посилається, зокрема, на те, що в ТОВ «ЕТС» ОСОБА_1 працює на посаді механіка з 28.08.2013р. та під час ДТП здійснював керування транспортним засобом «Renault Dokker» д.н.НОМЕР_2 на підставі договору оплатного користування транспортним засобом від 03.12.2014р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 17.11.2015р. розгляд справи відкладений на 08.12.2015р.

23.11.2015р. за вх. № 20471/15 господарський суд одержав письмові пояснення третьої особи (ОСОБА_1В.) з аналогічними посиланнями, що викладені відповідачем у відзиві на позов за вх. № 19582/15 від 17.11.2015р.

07.12.2015р. за вх. № 22206/15 господарський суд одержав заперечення позивача на відзив, згідно з якими позивач просить суд задовольнити позовні вимоги, з посиланням на те, що:

- доводи позивача стосовно того, що позовні вимоги виники в порядку суброгації є необґрунтованими та не спростовують права позивача на право вимоги сплаченого страхового відшкодування на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування»;

- з огляду на ст.ст. 202,204,998 ЦК України та всупереч ст.ст. 32,33,34 ГПК України, а також із врахуванням того, що матеріали справи містять належним чином засвідчену копію договору добровільного страхування наземного транспорту № 16647а4вха від 20.10.2014р., яка підписана уповноваженим представником страховика та страхувальником та засвідчена печаткою позивача, платіжне доручення про виплату страхового відшкодування, страховий акт, відповідач не надав жодних доказів, які спростовують чинність вказаного договору;

- до позивача перейшло право вимоги в межах фактичних витрат в результаті виплати страхового відшкодування згідно платіжного доручення № 149486 від 30.12.2014р. на підставі рахунку СТО, який містить необхідний перелік деталей та робіт для відновлювального ремонту транспортного засобу «Audi Q5» д.н. НОМЕР_1, що також підтверджується довідкою ДАІ Ф-1 щодо пошкоджень т/з отриманих в результаті ДТП, актом огляду т/з, складеним експертом ОСОБА_3 Крім того, останнім складений висновок експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку завданого власнику від 22.12.2014р. № 718/15, згідно з яким коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу «Audi Q5» д.н. НОМЕР_1 дорівнює 0;

- ТОВ «ЕТС» є відповідальною особою за шкоду заподіяну належним їй засобом підвищеної небезпеки та страхувальником за полісом ОСЦПВ, а тому позивачем правомірно предявлено до нього позовні вимоги, з огляду ч. 2. ст. 1187, ст. 1194 ЦК України;

- відповідно до ст. 601 ЦК України зобовязання позивача перед страхувальником по відшкодуванню шкоди в сумі 13410 грн. припинені шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки позивач зарахував суму страхового відшкодування за подію, яка трапилася 16.12.2015р. в цьому розмірі в рахунок несплаченого страхувальником страхового платежу, що є фактичними витратами позивача та підлягають відшкодуванню в порядку регресу. Також позивач у письмових поясненнях просить суд розглянути справу без присутності представника позивача на підставі поданих документів.

На підставі ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача та третьої особи суд встановив:

16.12.2014р. у м. Київ по бул. Чоколівський, 27 відбулася ДТП, зокрема, за участю транспортного засобу «Audi Q5» д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Renault Dokker» д.н.НОМЕР_2 під керуванням гр. ОСОБА_1, про що свідчать протокол про адміністративне правопорушення разом із схемою місця ДТП, складеними інспектором ВДАІ Соломянського РУ ГУМВС України в м. Київ та відомості № 9477137 про ДТП.

При цьому, водій транспортного засобу «Audi Q 5» д.н. НОМЕР_1, ОСОБА_2, являється як власником цього автомобілю, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу, так і страхувальником майнових інтересів щодо цього автомобілю, що підтверджується договором добровільного страхування наземного транспорту № 16647а4вха від 20.10.2014р., який укладений з АТ «СК «АХА Страхування» (скорчене найменування ПрАТ «СК «АХА Страхування»). У п.п. 10.2, 18. вказаного договору встановлено: франшиза при збитках внаслідок ДТП 0; строк дії договору з 20.10.2014р. по 19.10.2015р.

Власником транспортного засобу «Renault Dokker» д.н.НОМЕР_2 є ТОВ «ЕТС» (відповідач), що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу, а ОСОБА_1, який здійснював керування вказаним автомобілем, є працівником відповідача (механік), що підтверджується наказом (розпорядження) ТОВ «ЕТС» № 78-к- від 28.08.2013р. Поряд з цим, судом встановлено, що під час ДТП ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом «Renault Dokker» д.н.НОМЕР_2 відповідно до договору оплатного користування транспортним засобом від 03.12.2014р., а також те, що ОСОБА_1 перебував у відпустці з 03.12.2014р. по 26.12.2014р., що підтверджується заявою про відпустку від 21.11.2014р., повідомленням від 21.11.2014р. про надання відпустки, наказом (розпорядження) про надання відпустки № 153-к- від 21.11.2014р. та табелем обліку використання робочого часу.

16.12.2014р. страхувальник транспортного засобу «Audi Q 5» д.н. НОМЕР_1 звернувся до позивача з заявою № 1.003.14.01079, в якій просить здійснити виплату страхового відшкодування на рахунок СТО ДП «ОСОБА_4 Віпос».

22.12.2014р. судовим експертом ОСОБА_3, який діє на підставі Свідоцтва № 49, виданого МЮУ 13.07.2012р., складений висновок експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу № 718/14, згідно з яким вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_4 в результаті його пошкодження в ДТП, що сталась 16.12.2014р., складає 108347,56 грн.

Згідно з рахунком фактурою ДП «ОСОБА_4 Віпос» № НОМЕР_5 від 17.12.2014р. вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Audi Q 5» д.н. НОМЕР_1 становить 96 092,98 грн.

26.12.2014р. позивачем затверджений страховий акт № 1.003.14.01079/VESKO35494, згідно з яким сума страхового відшкодування складає 96 092,98 грн., з яких: 82 682,98 грн. - сума до виплати, а 13 410 грн. - сума взаємозаліку по несплаченому страхувальником платежу, яка утримана позивачем на підставі наказу ПрАТ «СК «АХА Страхування» № 400-0 від 27.12.2012р.

30.12.2014р. позивачем здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок ДП «ОСОБА_4 Віпос» згідно страхового акту в сумі 82 682,98 грн.

Постановою Соломянського районного суду м. Києва від 21.01.2015р. по справі № 3-266/15(760/176/15-п) водія транспортного засобу «Renault Dokker» д.н.НОМЕР_2, встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано відносно нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу за порушення п.п. 12.1, 13.1 ПДР України.

31.01.2015р. ДП «ОСОБА_4 Віпос» складений акт виконаних робіт № НОМЕР_6, згідно з яким вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Audi Q 5» д.н. НОМЕР_1 склала 96 092,98 грн.

31.03.2015р. позивач звернувся до ПрАТ «СГ ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив у добровільному порядку протягом передбаченого чинним законодавством України терміну сплатити на користь позивача 96092,98 грн., оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ «СГ ТАС», про що свідчить Поліс АС/3562157, згідно якого ТОВ «ЕТС» є страхувальником цивільно правової відповідальності за шкоду, заподіяну під час експлуатації транспортного засобу «Renault Dokker» д.н.НОМЕР_2, а ПрАТ «СГ ТАС» являється страховиком цієї відповідальності. У п.п. 3,4,5 вказаного Полісу встановлено: строк його дії з 10.01.2014р. по 09.01.2015р.; страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну 50 000 грн.; розмір франшизи 0.

Згідно платіжного доручення № 51425 від 27.05.2015р. ПрАТ «СГ ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності в розмірі 50 000 грн.

09.09.2015р. позивач звернувся до відповідача з претензією за вих. № ЛВ10028 від 09.09.2015р., згідно з якою просить компенсувати в порядку регресу витрати позивача в сумі 46 092,98 грн. (96 092,98 грн. 50 000 грн.) та здійснити виплату у 10-денний термін з дня одержання вимоги. Вказана вимога надіслана відповідачу 12.09.2015р., що підтверджується фіскальним чеком № 1380.

Між тим, відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 46 092,98 грн., що і зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

У п. 3.12. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України» розяснено, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв'язку з цим господарський суд, з'ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Так, згідно зі ст. ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Перехід права вимоги від страхувальника до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов'язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. Особою, відповідальною за завдані збитки, може бути як безпосередній заподіювач шкоди, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

І регрес, і суброгація виникають на підставі закону. Наприклад, право регресної вимоги встановлено для страховика за договорами обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів до особи, яка заподіяла шкоду, у разі, коли ця шкода заподіяна життю та здоров'ю умисно, а також внаслідок вчинення ДТП у стані алкогольного або наркотичного сп'яніння тощо. Суброгація також виникає на підставі закону - ст. 993 ЦК та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Ці інститути мають різний режим правового регулювання. Так, регрес регулюється загальними нормами цивільного права, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК встановлений особливий правовий режим, зокрема, при суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов'язанні (зміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов'язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При суброгації до страховика переходить лише частина вимоги страхувальника до заподіювача шкоди, яка дорівнює розміру страхового відшкодування.

Подання регресного позову також регулюється ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в якій наведено перелік підстав з яких страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов.

Отже, в даному випадку до страховика - позивача, який виплатив страхове відшкодування потерпілому - страхувальнику на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 16647а4вха від 20.10.2014р., у межах його фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, а тому застосовуванню підлягають норми ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України. (Аналогічна правова позиція щодо виникнення відносин суброгації при переході права вимоги від страхувальника до страховика викладена у постанові Верховного Суду України від 04.11.14 по справі №3-165гс14.).

При цьому, як вбачається із змісту позовної заяви, позивач посилається в т.ч. на вказані норми законів, але помилково у прохальній частині просить суд стягнути матеріальні збитки в порядку регресу.

Так, позивач звернувся до ПрАТ «СГ ТАС», як страховика цивільно правової відповідальності за шкоду, заподіяну під час експлуатації ОСОБА_1 транспортного засобу «Renault Dokker» д.н.НОМЕР_2 з заявою про виплату страхового відшкодування, а 27.05.2015р. ПрАТ «СГ ТАС» здійснено виплату страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності в розмірі 50 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 51425.

Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ч.1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ЕТС» є власником транспортного засобу «Renault Dokker» д.н.НОМЕР_2 та страхувальником цивільно-правої відповідальності щодо вказаного автомобілю, а ОСОБА_1 є працівником ТОВ «ЕТС», у звязку з чим позивач визначив відповідача у даній справі саме ТОВ «ЕТС» та просить суд стягнути з останнього матеріальні збитки в сумі 46 092,98 грн.

Між тим, як вище встановлено судом, по перше, під час ДТП, яка сталася 16.12.2014р. ОСОБА_1 перебував у відпустці (з 03.12.2014р. по 26.12.2014р.), тобто здійснював керування автомобілем не під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

По-друге, 03.12.2014р. між ТОВ «ЕТС» (відповідач, власник) та ОСОБА_1 (третя особа, користувач) укладено договір оплатного користування транспортним засобом, відповідно до умов якого власник передає, а користувач приймає в оплатне користування автомобіль марки RENAULT Dokker, рік випуску 2013, реєстраційний номер НОМЕР_7, строком по 30.11.2015р.; передача автомобілю у користування та повернення його здійснюється по актам прийому передачі, в яких вказується дата прийому та стан автомобілю; користувач отримує право користування автомобілем на свій розсуд в особистих цілях згідно з цільовим призначенням; зобовязується використовувати автомобіль по цільовому призначенню, не допускати його погіршення, своєчасно здійснювати профілактичне обслуговування та поточний ремонт; бере на себе всі витрати, повязані з зберіганням та експлуатацією автомобіля, в т.ч. повязаних з усуненням несправностей та поломок автомобіля, із заміною деталей та частин автомобіля, що вийшли із ладу; за збитки, завдані третім особам та не покриті страховкою несе відповідальність у повному обсязі перед третіми особами; власник зобовязується передати автомобіль протягом одного дня з моменту укладення даного договору по акту прийому-передачі, у стані, який би повністю відповідав технічним вимогам та давав можливість безперешкодно володіти та користуватися їм у виробничих цілях; даний договір набирає чинності з моменту його підписання та має силу до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань (п.п. 1,2,5,6,9 договору). Згідно акту та акту прийому передачі від 03.12.2014р. транспортний засіб «Renault Dokker» д.н.НОМЕР_2 був переданий в оплатне користування ОСОБА_1

Отже, в даному випадку, особою, яка під час ДТП на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом, під час використання якого завдано шкоду та, яка, до того ж, здійснювала керування цим автомобілем у власних цілях, являється ОСОБА_1, оскільки саме він, перебуваючи у відпустці, володів під час ДТП транспортним засобом «Renault Dokker» д.н.НОМЕР_2 на підставі договору оплатного користування транспортним засобом та саме його визнано винним у скоєнні ДТП згідно Постанови Соломянського районного суду м. Києва від 21.01.2015р. по справі № 3-266/15(760/176/15-п).

Таким чином, господарський суд дійшов висновку, що позивачем неправильно визначено особу, відповідальну за завдані збитки і, відповідно, предявлено позов до неналежного відповідача, у звязку з чим позовні вимоги про стягнення матеріальних збитків у розмірі 46 092,98 грн. з ТОВ «ЕТС» задоволенню не підлягають.

При цьому, суд зазначає, що оскільки позивачем у даній справі визначено неналежного відповідача, то всі інші пояснення, докази та заперечення, які надані сторонами та третьою особою в процесі розгляду даної справи, залишені без розгляду по суті.

На підставі ст. 44,49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у справі.

Керуючись ст.ст. 44, 49, ст.ст. 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія» «АХА Страхування» у задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено у встановленому законом порядку.

Повне рішення складено 11 грудня 2015р.

Суддя Л.В. Ніколаєва