ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р.Справа № 915/1439/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

суддів: Головея В.М., Ліпчанської Н.В.

При секретарі судового засідання: Молодові В.С.

За участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, за довіреністю № 14-135 від 13.05.2014р.;

від відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю № 3 від 08.09.2015р.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце його проведення повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Енетеп

на рішення господарського суду Миколаївської області від 27.10.2015р.

по справі № 915/1439/15

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до Товариства з обмеженою відповідальністю Енетеп

за участю третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариства по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз

про стягнення 161 040,12 грн.

Відповідно до ст.ст.44, 811 ГПК України здійснювалась фіксація судового процесу технічними засобами.

Встановила:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Енетеп, в якій просило стягнути з останнього основну суму заборгованості в сумі 83 074,27 грн., пені в сумі 6 271,31 грн., 7% штрафу в сумі 5 815,20 грн., інфляційних нарахувань в сумі 59 956,76 грн. та 3% річних в сумі 5 922,58 грн.

Заявлений позов позивач обґрунтував неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань перед позивачем з оплати за поставлений природний газ за договором купівлі-продажу природного газу від 28.08.2012р. № 12/540-БО-22, укладеним між сторонами.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 27.10.2015р. (суддя Бездоля Д.О.) позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Енетеп на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 83 074,27 грн. основного боргу, 6 271,31 грн. пені, 5 815,20 грн. штрафу, 59 956,76 грн. інфляційних нарахувань, 5 922,58 грн. 3% річних та 3 220,80 грн. судового збору.

Рішення суду мотивоване наявністю порушень умов договору щодо своєчасної оплати за природний газ з боку ТОВ Енетеп та обґрунтованістю вимог щодо стягнення з відповідача основного боргу, пені, штрафу, інфляційних втрат та 3 % річних.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Енетеп звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовної заяви повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона посилається на те, що позивачем не надано до позову додатку з розрахунком заборгованості споживача та не додержано порядку досудового врегулювання спору.

На думку скаржника, позивачем не доведений належними та допустимими доказами обсяг отриманого відповідачем у позивача в межах договору природного газу.

Також апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції в порушення ст. 69 ГПК України порушені строки розгляду справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання, призначене на 22 грудня 2015 року, представник третьої особи не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. Судова колегія розглядає справу за відсутності зазначеного представника, оскільки явка сторін не визнавалась обов'язковою та неявка його у судове засідання не перешкоджає вирішенню спору.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи, судова колегія дійшла таких висновків.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.08.2012р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енетеп" укладено Договір № 12/540-БО-2 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору.

Згідно з п. 2.1. договору позивач передає відповідачу з 01.08.2012 по 31.12.2012 газ обсягом до 6,0 тис. куб. м., у тому числі у жовтні 1,0 тис. куб. м., у листопаді 2,0 тис. куб. м., у грудні 3,0 тис. куб. м.

Положеннями пункту 3.1 договору Продавець передає Покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі Покупця. Право власності на газ переходить від Продавця до Покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ Покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, повязану з правом власності на газ.

Відповідно до п.п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу відповідачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу відповідача;

За умовами п.3.4 договору не пізніше 5-го числа, наступного за місцем продажу газу, Покупець зобовязався надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акту приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязався повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, що підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати у письмові формі мотивовану відмову від підписання акту. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п.п. 4.1. договору кількість газу, яка подається відповідачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу відповідача з урахуванням вимог наказу Мінпаливенерго від 15.07.2010 № 288 Про затвердження Методики визначення обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для населення у разі, якщо субєкти господарювання здійснюють постачання теплової енергії різним категоріям споживачів, зареєстрованого в Мінюсті 11.08.2010 за № 671/17966.

Відповідно до п.п. 5.1., 5.2. договору:

- ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування встановлюються НКРЕ;

- до сплати за 1000 куб. м. природного газу 3884,78 грн., крім того ПДВ 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ 4661,74 грн.

Згідно умов викладених у розділі 6 договору сторони узгодили порядок та умови проведення розрахунків, згідно п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 -го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 11.1 Договору, цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між Сторонами з 01 вересня 2012 року і діє в частині поставки газу до 31 грудня 2012 року, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у частинах 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання умов договору позивач за період з жовтня по грудень 2012 року (включно) поставив відповідачу, а останній прийняв в межах договору природний газ в обсязі 23,710 тис. куб. м. на суму 110529,78 грн., що підтверджується технічними актами про обсяги спожитого (протранспортованого) природного газу за жовтень грудень 2012 року, підписаними сторонами та третьою особою актами приймання-передачі природного газу від 27.11.2012, від 30.11.2012 та від 31.12.2012, поясненнями позивача та третьої особи.

В порушення умов договору відповідач не здійснив оплату за спожитий природний газ у встановлені строки. Несплаченою залишилась сума заборгованості у розмірі 83 074,27 грн.

Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанцій про задоволення вимоги позивача щодо стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 83 074,27 грн.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1 цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

У звязку з тим, що в порушення п. 6.1 Договору відповідач не здійснив оплату за спожитий природний газ у встановлені строки, у звязку з чим згідно з п.7.2 Договору позивачем здійснено нарахування штрафних та фінансових санкцій на підставі пункту 7.2 Договору.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частина 6 ст.231 Господарського Кодексу України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за неналежне виконання вимог Договору в частині своєчасної оплати вартості отриманого газу позивач нарахував пеню в загальному розмірі 6 271,31 грн. та 7 % штрафу у розмірі 5 815,20 грн.

Судова колегія перевіривши розрахунки позивача дійшла висновку про те, що вимога щодо стягнення пені та штрафу за несвоєчасне виконання грошового зобовязання також є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню на підставі вимог ст.ст. 230-232 ГК України, та Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Відповідно до частині 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3 % річних зроблений позиваечм колегія суддів встановила його відповідність вимогам чинного законодавства, у звязку з чим апеляційна інстанція погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення суми, отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 3% річних в розмірі 5 922,58 грн.

Також, апеляційний господарський суд приймає до уваги розрахунок інфляційних витрат як обґрунтований та такий, що здійснений згідно з вимогами діючого законодавства.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта стосовно того, що позивачем не застосовано досудове врегулювання господарського спору передбачене п. 9.1 Договору з огляду на наступне.

Пунктом 9.1 Договору зазначено, що у випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобовязується вирішувати їх шляхом переговорів та консультацій.

Крім того, пунктом 9.2 визначено, що у разі недосягнення Сторонами згоди спори (розбіжності) вирішуються у судовому порядку.

Тлумачення пункту 9.1 Договору як такого, що обмежує право сторони на звернення до суду необхідністю попереднього досудового врегулювання є хибним, адже позбавлення особи права на судовий захист у звязку із тим, що така особа не здійснила певні дії (наприклад, не направила претензію, документально не оформила переговори) порушує конституційне право особи на судовий захист, передбачене ч.2 ст.8, ч.4 ст. 13, ст. 55 Конституції України.

Колегія суддів не приймає до уваги заперечення відповідача проти задоволення позову позивача, що позивачем не доведений належними та допустимими доказами обсяг отриманого відповідачем у позивача в межах договору природного газу, оскільки ці заперечення повністю спростовуються технічними актами про обсяги спожитого (протранспортованого) природного газу наявних в матеріалах справи.

Доводи апелянта відносно порушення судом першої інстанції строку розгляду справи спростовується наявним в матеріалах справи клопотанням про продовження строку розгляду справи заявленим позивачем 24 вересня 2015 року у судовому засіданні. З протоколу судового засідання вбачається, що представник відповідача не заперечував проти задоволення судом зазначеного клопотання.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі судова колегія вважає непереконливими та такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Отже, судова колегія доходить до висновку про те, що судом першої інстанції цілком вірно встановлені обставини справи, ним дана правильна юридична оцінка із застосуванням належних норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

У зв'язку з таким апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 85,99,101, 103 п.1, 105 ГПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Енетеп залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 27.10.2015р. по справі № 915/1439/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до вимог ст.105 ГПК України і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 24.12.2015р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя В.М. Головей

Суддя Н.В. Ліпчанська