РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2015Справа №910/28481/15
За позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Боз Курт"

про стягнення 14745 грн. 73 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Яковіщук Я.М. - представник (дов. № 230 від 05.10.2015)

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05.11.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Боз Курт" про стягнення 14745 грн. 73 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов'язання з оплати вартості утримання та обслуговування нерухомого майна за договором № Е1056-970 про відшкодування власником (орендарем) витрат по утриманню та обслуговуванню нерухомого майна від 01.03.2012 за період з 31.03.2014 по 30.09.2015, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 11122,60 грн. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3397,81 грн. інфляційних втрат та 225,32 грн. 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2015 порушено провадження у справі № 910/28481/15 та справу призначено до розгляду на 24.11.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 розгляд справи відкладено на 08.12.2015, у зв'язку із неявкою представників сторін у судове засідання та невиконання сторонами вимог ухвали суду.

03.12.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду разом із заявою про припинення провадження у справі в частині стягнення основної суми заборгованості.

Представники сторін у судове засідання 08.12.2015 не з'явились, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Враховуючи неявку представників сторін у судове засідання та необхідність подання сторонами доказів у справі, суд, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, відклав розгляд справи на 18.12.2015, про що виніс відповідну ухвалу.

16.12.2015 відділом діловодства суду отримано від позивача клопотання, у якому позивачем вказано на те, що в прохальній частині позовної заяви позивач просив стягнути з відповідача на користь Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» м. Києва суму заборгованості, а також 3% річних та інфляційні втрати. Проте, позивач у поданому 16.12.2015 клопотанні просить суд стягнути з відповідача на користь позивача - Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" 3397,81 грн. інфляційних втрат та 225,32 грн. 3% річних.

За таких обставин, суд розглядає справу з урахуванням вказаної заяви, яка за своїм змістом не спрямована на зміну предмету чи підстав позову, а по суті, є заявою про виправлення описки.

У судове засідання 18.12.2015 з'явився представник позивача, який підтримав позов в частині стягнення 3397,81 грн. інфляційних втрат та 225,32 грн. 3% річних з урахуванням поданого 16.12.2015 клопотання.

Представник відповідача у судове засідання 18.12.2015 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана в спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 21395719, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення № 381.

Письмових заяв, повідомлень суду щодо поважності причин відсутності відповідача в судових засіданнях 24.11.2015, 08.12.2015 та 18.12.2015 до суду не надходило.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 ГПК України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 18.12.2015 за відсутності представника відповідача, та з урахуванням процесуальних строків розгляду справи відповідно до ст. 69 ГПК України, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

Згідно зі ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 18.12.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.03.2012 між Комунальним підприємством "Керуюча дирекція з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Боз Курт" (власник, відповідач) було укладено договір № Е1056-970 про відшкодування власником (орендарем) витрат по утриманню та обслуговуванню нерухомого майна від 01.03.2012 (далі-Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору, виконавець забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Кудрявська, 16, а також утримання будинку та прибудинкової території, а власник (орендар) відшкодовує витрати виконавця на виконання вказаних робіт (послуг) пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі (експлуатаційні витрати), якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих виконавцем за договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору, власник (орендар) володіє приміщенням загальною площею 235,10 кв.м., яке розміщене на першому поверсі будівлі та використовується на момент укладання цього договору під офіс, на підставі розпорядження відповідно до плану розміщення приміщення, що додається до договору.

Як передбачено п. 4.1. Договору, за цим договором власник (орендар) відшкодовує виконавцю експлуатаційні витрати на утримання та обслуговування будинку та прибудинкової території.

Згідно з п. 4.4. Договору, загальна вартість відшкодування власником (орендарем) витрат по утриманню та обслуговуванню нерухомого майна по даному договору становить 97,57 грн. на місяць, в тому числі ПДВ.

Відповідно до п. 4.6. Договору, оплата послуг, передбачених п.п. 4.1.-4.4., проводиться власником (орендарем) щомісячно, у 10-ти денний термін після отримання рахунку, але не пізніше 20 числа поточного місяця на підставі рахунків, виставлених виконавцем.

Пунктом 6.1. Договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2015 включно.

Додатком № 1 до Договору сторонами погоджено перелік та вартість робіт за договором № Е1056-970 про відшкодування власником (орендарем) витрат по утриманню та обслуговуванню нерухомого майна від 01.03.2012.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору № Е1056-970 про відшкодування власником (орендарем) витрат по утриманню та обслуговуванню нерухомого майна від 01.03.2012, суд дійшов висновку, що він за своєю правовою природою є договором про надання житлово-комунальних послуг, відповідно до якого споживачу (відповідачу) надаються відповідні експлуатаційні послуги, а споживач зобов'язаний їх оплачувати.

При цьому, назва договору (про відшкодування витрат по утриманню та обслуговуванню нерухомого майна) не відповідає його правовій природі, з огляду на встановлені у договорі права і обов'язки, які є змістом (предметом) договорів про надання житлово-комунальних послуг. При цьому, споживач повинен за вказаними договорами саме оплачувати такі послуги, а не відшкодовувати їх вартість.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

У відповідності до норм статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" серед іншого споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Нормами частини 1-3 статті 32 "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Судом встановлено, що на виконання умов договору № Е1056-970 про відшкодування власником (орендарем) витрат по утриманню та обслуговуванню нерухомого майна від 01.03.2012 позивачем було надано відповідачу послуги за період з березня 2014 року по вересень 2015 року на загальну суму 11122,60 грн., у зв'язку з чим виставлено за вказаний період рахунки на оплату, а саме: №12038 від 03.03.2014 на суму 585,40 грн., №18163 від 01.04.2014 на суму 585,40 грн., №23207 від 05.05.2014 на суму 585,40 грн., №28112 від 06.06.2014 на суму 585,40 грн., №33445 від 01.07.2014 на суму 585,40 грн., №38662 від 01.08.2014 на суму 585,40 грн., №43153 від 01.09.2014 на суму 585,40 грн., №48320 від 01.10.2014 на суму 585,40 грн., №53732 від 03.11.2014 на суму 585,40 грн., №58962 від 01.12.2014 на суму 585,40 грн., №2757 від 01.01.2015 на суму 585,40 грн., №7227 від 02.02.2015 на суму 585,40 грн., №13147 від 02.03.2015 на суму 585,40 грн., №18513 від 01.04.2015 на суму 585,40 грн., №23270 від 05.05.2015 на суму 585,40 грн., №28008 від 02.06.2015 на суму 585,40 грн., №33654 від 01.07.2015 на суму 585,40 грн., №38099 від 03.08.2015 на суму 585,40 грн., №42840 від 01.09.2015 на суму 585,40 грн.

Відповідно до п. 4.6. договору № Е1056-970 про відшкодування власником (орендарем) витрат по утриманню та обслуговуванню нерухомого майна від 01.03.2012, оплата послуг, передбачених п.п. 4.1.-4.4., проводиться власником (орендарем) щомісячно, у 10-ти денний термін після отримання рахунку, але не пізніше 20 числа поточного місяця на підставі рахунків, виставлених виконавцем.

Таким чином, умови договору № Е1056-970 про відшкодування власником (орендарем) витрат по утриманню та обслуговуванню нерухомого майна від 01.03.2012 не встановлюють обов'язок виконавця здійснювати направлення рахунку на оплату витрат по утриманню та обслуговуванню нерухомого майна за допомогою засобів поштового зв'язку, натомість визначений таким договором порядок надання власнику рахунку як підстави для оплати передбачає існування в останнього зустрічного обов'язку з його отримання.

За таких обставин, враховуючи умови п. 4.6. договору № Е1056-970 про відшкодування власником (орендарем) витрат по утриманню та обслуговуванню нерухомого майна від 01.03.2012, відповідно до яких оплата послуг проводиться власником (орендарем) щомісячно, у 10-ти денний термін після отримання рахунку, але не пізніше 20 числа поточного місяця, суд вважає, що строк виконання відповідачем зобов'язань з оплати послуг щодо обслуговування належного відповідачу майна за період з березня 2014 року по вересень 2015 року є таким, що настав.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що станом на дату подання позову відповідач не сплатив вартість послуг з утримання та обслуговування нерухомого майна за договором № Е1056-970 про відшкодування власником (орендарем) витрат по утриманню та обслуговуванню нерухомого майна від 01.03.2012 за період з 31.03.2014 по 30.09.2015, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 11122,60 грн. В той же час, у поданому 03.12.2015 клопотанні про припинення провадження у справі позивач вказує на сплату відповідачем основної заборгованості в процесі розгляду справи.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

З поданих 03.12.2015 у клопотанні про припинення провадження у справі доказів вбачається, що 24.11.2015 відповідачем сплачено 12293,40 грн. заборгованості, що підтверджується платіжним дорученням №60 від 24.11.2015 з призначенням платежу: за експлуатаційні витрати, борг за 2014-2015 рік; згідно з рахунком № 52343 від 02.11.2015.

Як вбачається наданих позивачем доказів, а саме довідки від 14.12.2015 №02/4577, доданої до клопотання, що отримане судом 16.12.2015, сплачена відповідачем за платіжним дорученням №60 від 24.11.2015 сума 12293,40 грн. включає в себе розмір заборгованості за договором № Е1056-970 про відшкодування власником (орендарем) витрат по утриманню та обслуговуванню нерухомого майна від 01.03.2012 за спірний період (11122,60 грн.).

За таких обставин, сума основного боргу станом на час розгляду справи є такою, що сплачена відповідачем.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011, припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові.

З огляду на те, що сума основного боргу була сплачена відповідачем 24.11.2015, тобто після порушення провадження у справі (09.11.2015), суд дійшов висновку про необхідність припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України в частині вимог про стягнення основного боргу в розмірі 11122,60 грн.

Водночас, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3397,81 грн. інфляційних втрат та 225,32 грн. 3% річних.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р., при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно потрібно вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 225,32 грн. та інфляційних втрат у розмірі 3397,81 грн., суд встановив, що він є обґрунтованим, таким, що відповідає матеріалам справи та вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних задовольняються повністю.

В той же час, суд зазначає, що 24.11.2015 разом зі сплатою основного боргу, відповідачем було сплачено на користь позивача суму коштів у розмірі 1827,00 грн. відповідно до платіжного доручення №59 від 24.11.2015 з призначенням платежу: повернення судового збору за позовом, копія якого додана до поданого 03.12.2015 клопотання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюються у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Як передбачено ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік», мінімальна заробітна плата у 2015 році становить у місячному розмірі з 1 січня 1218 гривень.

Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення 14745,73 грн., отже сума судового збору за подання до господарського суду такого позову становить 1218,00 грн. Вказана сума судового збору у розмірі 1218,00 грн. була сплачена позивачем згідно з платіжним дорученням №322676 від 22.10.2015.

За таких обставин, відповідачем здійснено переплату суми відшкодування судового збору на користь позивача, внаслідок чого останнім одержано більше коштів, аніж було сплачено саме в якості судового збору.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, зазначених позивачем, не надав, у судові засідання не з'явився.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на відшкодування відповідачем позивачу суми судового збору за платіжним дорученням №59 від 24.11.2015, підстави для розподілу судового збору шляхом покладення його на відповідача відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 75, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Боз Курт» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, будинок 16; ідентифікаційний код: 34764625) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (04050, м. Київ, вул. Білоруська, будинок 1; ідентифікаційний код: 34966254) інфляційні втрати у розмірі 3397 (три тисячі триста дев'яносто сім) грн. 81 коп. та 3% річних у розмірі 225 (двісті двадцять п'ять) грн. 32 коп.

3. Провадження у справі № 910/28481/15 в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 11122 (одинадцять тисяч сто двадцять дві) грн. 60 коп. припинити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 23.12.2015

Суддя І.М. Отрош