УХВАЛА

23.12.2015Справа № 5011-34/6378-2012

За скаргоюТовариства з обмеженою відповідальністю «Багатопрофільне підприємство «Солідарність»
на діїВідділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
у справі№5011-34/6378-2012
за позовомПублічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Багатопрофільне підприємство «Солідарність» 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Диво-Світ» 3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Солтрейд»
простягнення 194 572 627,87 грн., та 75 985,08 шв. франків.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_1
від відповідача 1:ОСОБА_2
від відповідача 2:не зявився
від відповідача 3:не зявився
від ВДВС:ОСОБА_3

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Багатопрофільне підприємство «Солідарність», Товариства з обмеженою відповідальністю «Диво-Світ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Солтрейд» про стягнення 194 572 627,87 грн., та 75 985,08 шв. франків.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.08.2012 р., залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2012 р. та Вищого господарського суду України від 06.02.2013 р., позовні вимоги задоволено частково, стягнуто солідарно з Багатопрофільного підприємства «Солідарність» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, Товариства з обмеженою відповідальністю «Солтрейд», Товариства з обмеженою відповідальністю «Диво-Світ» на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за Кредитним договором № 18106К31/2159 від 18.08.2006 у розмірі 194 535 754 (сто девяносто чотири мільйони пятсот тридцять пять тисяч сімсот пятдесят чотири) грн. 37 коп. та 71 988 (сімдесят одну тисячу девятсот вісімдесят вісім) франків 98 сантимів, яка складається із: 173 143 570,82 грн. - прострочена заборгованість за Кредитом; 20 163 679,33 грн. - нараховані проценти за користування Кредитом; 497 577,52 грн. - пеня за несвоєчасне погашення Кредиту; 57 385,83 шв. франків - пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування Кредитом; 376 546,67 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування Кредитом; 59 527,96 грн. - 3 % річних у зв'язку з несвоєчасним погашенням Кредиту; 14 603,15 шв. франків - 3 % річних у зв'язку з несвоєчасним погашенням суми процентів за користування Кредитом; 155 059,99 грн. - 3 % річних у зв'язку з несвоєчасним погашенням суми процентів за користування Кредитом; 139 792,08 грн. - втрати від інфляції у зв'язку з несвоєчасним погашенням Кредиту та процентів за користування Кредитом; та 64 366 (шістдесят чотири тисячі триста шістдесят шість) грн. 48 коп. судового збору; в іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

25.02.2013 р. на виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

19.08.2015 р. Багатопрофільне підприємство «Солідарність» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю звернулось до господарського суду міста Києва із скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в якій просить суд: визнати протиправними дії щодо проведення оцінки вартості будівлі центру сімейного дозвілля (літ. А) загальною площею 7317 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, 24/10 та належить Багатопрофільному підприємству «Солідарність» у формі ТОВ та визначення стартової ціни реалізації вищевказаного нерухомого майна на рівні 122 100 100,00 грн. без ПДВ; зобовязати провести повторну оцінку вартості будівлі; заборонити вчиняти будь-які дії щодо продажу будівлі до проведення повторної оцінки такого нерухомого майна.

Резолюцією заступника Голови господарського суду міста Києва від 19.08.2015 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Багатопрофільне підприємство «Солідарність» передано для вчинення подальших процесуальних дій судді Босому В.П.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.10.2015 р. відновлено скаржнику строк на подання скарги на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Розгляд скарги неодноразово відкладався з незалежних від суду обставин.

16.12.2015 р. представником відповідача 3 до канцелярії суду подано клопотання про проведення у справі судової оціночно-будівельної експертизи. Судом в задоволенні вказаного клопотання відмовлено з огляду на недоведеність заявником необхідності проведення такої експертизи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.12.2015 р. розгляд скарги відповідача 1 відкладено на 23.12.2015 р. у звязку із неявкою представника відповідача 2 та державного виконавця.

В судове засідання представники позивача та Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зявилися, вимоги ухвал суду виконали, надали пояснення по суті спору, проти задоволення скарги заперечували.

Представник відповідача 1 в судове засідання зявився, надав пояснення по справі, подану скаргу підтримав та просив задовольнити.

В судове засідання представники відповідачів 2 та 3 не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, що підтверджується відмітками на звороті ухвали суду.

Розглянувши скаргу, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються скарга, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для їх розгляду, господарський суд міста Києва встановив наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа:

1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом;

4) в інших передбачених законом випадках.

Частинами 1-2, 5-6 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочато примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №37160509 від 25.03.2013 р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було відкрито виконавче провадження по виконанню наказу господарського суду міста Києва від 25.02.2013 р. №5011-34/6378-2012.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно з ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

В межах вказаного виконавчого провадження 15.01.2015 р. державним виконавцем було накладено арешт на грошові кошти боржника, а також на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Частиною 1 статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Постановою про визначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 27.05.2015 р. ВП №37160509 призначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-обчислювальний центр Союзу експертів України» в особі оцінювача ОСОБА_4 суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу від 25.02.2013 р. №5011-34/6378-2012.

За результатами проведеної оцінки майна боржника 16.06.2015 р. визначеним експертом було складено звіт про визначення вартості майна, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Багатопрофільне підприємство «Солідарність», відповідно до якого ринкова вартість обєкту оцінки станом на 16.06.2015 р. складає 122 100 100,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем.

У звязку з непогодженням з вартістю, вказаною в звіті, 09.07.2015 р. відповідачем 1 було подано заяву про проведення його рецензування у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 4 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» у разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов'язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Постановою про призначення субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 17.07.2015 р. державним виконавцем було призначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська експертна група» для проведення рецензування висновку з експертної оцінки майна, виконаного субєктом оціночної діяльності ТОВ «Інформаційно-обчислювальний центр Союзу експертів України».

Рецензією №189 від 05.08.2015 р. встановлено, що звіт про оцінку майна - будівлі центру сімейного дозвілля (літ А) загальною площею 7 317,00 кв.м, відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки і може бути використаний.

Згідно з ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

У відповідності до п. 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Виходячи із приписів наведених норм, в межах ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України судом розглядаються скарги учасників виконавчого провадження, що пов'язані з діями/бездіяльністю безпосередньо державного виконавця та/або їх наслідками.

Із прохальної частини поданої боржником скарги вбачається, що ТОВ «Багатопрофільне підприємство «Солідарність» просить визначити протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо проведеної оцінки вартості нерухомого майна, проте в мотивувальній частині скарги взагалі відсутні посилання на те, які дії саме державного виконавця, на думку скаржника, є незаконними.

В той же час, в даному випадку Товариством з обмеженою відповідальністю Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України фактично заявлено вимогу про скасування звіту про оцінку майна від 16.06.2015 р. та рецензії на звіт від 05.08.2015 р.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Тобто, звіт про оцінку майна (висновок оцінювача) по своїй суті є лише результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача з визначених питань.

За приписами ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна). Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5 цього Закону.

Відповідно до п. 67 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10.09.2003 р., рецензія повинна містити висновок про відповідність звіту вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна та про можливість його використання з відповідною метою, у тому числі про достовірність оцінки майна. Звіт класифікується за такими ознаками: звіт повністю відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна; звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки; звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків; звіт не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний.

Згідно із ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Вимоги, що пред'являються до доказів, визначені ст. 34 Господарського процесуального кодексу України. Згідно із приписами вказаної норми, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вказує скаржник, оцінювачем під час здійснення оцінки спірного нерухомого майна не було застосовано витратного підходу, передбаченого чинним законодавством України.

Згідно з п. 38-40 Національного стандарту «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» для проведення оцінки майна застосовуються такі основні методичні підходи: витратний (майновий - для оцінки об'єктів у формі цілісного майнового комплексу та у формі фінансових інтересів); дохідний; порівняльний. Витратний підхід ґрунтується на врахуванні принципів корисності і заміщення. Витратний підхід передбачає визначення поточної вартості витрат на відтворення або заміщення об'єкта оцінки з подальшим коригуванням їх на суму зносу (знецінення).

Відповідно до п.42 Національного стандарту «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» дохідний підхід базується на врахуванні принципів найбільш ефективного використання та очікування, відповідно до яких вартість об'єкта оцінки визначається як поточна вартість очікуваних доходів від найбільш ефективного використання об'єкта оцінки, включаючи дохід від його можливого перепродажу.

Згідно з п. 47 Національного стандарту «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» порівняльний підхід ґрунтується на врахуванні принципів заміщення та попиту і пропонування. Порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібного майна з відповідним коригуванням відмінностей між об'єктами порівняння та об'єктом оцінки.

При цьому, відповідно до п. 37 визначеного нормативно-правового акту неможливість або недоцільність застосування певного методичного підходу, пов'язана з повною відсутністю чи недостовірністю необхідних для цього вихідних даних про об'єкт оцінки та іншої інформації, окремо обґрунтовується у звіті про оцінку майна. Національними стандартами можуть передбачатися також інші випадки обмежень щодо застосування певних методичних підходів для визначення ринкової вартості та неринкових видів вартості об'єктів оцінки.

Як вбачається із матеріалів справи, при проведенні оцінки субєктом оціночної діяльності застосовано 2 методичні підходи порівняльний та дохідний. При цьому, експертом зазначено, що витратний підхід не застосовано у звязку з тим,що для даного обєкту існує ринок купівлі-продажу.

Пунктом 6 Національного стандарту «Оцінка нерухомого майна» визначено, що витратний підхід доцільно застосовувати для проведення оцінки нерухомого майна, ринок купівлі-продажу або оренди якого є обмеженим, спеціалізованого нерухомого майна, у тому числі нерухомих пам'яток культурної спадщини, споруд, передавальних пристроїв тощо. Для визначення ринкової вартості інших об'єктів оцінки витратний підхід застосовується у разі, коли їх заміщення або відтворення фізично можливе та (або) економічно доцільне. Під час застосування витратного підходу інформація, що використовується для проведення оціночних процедур, повинна відповідати ринковим даним про витрати на створення цього нерухомого майна або подібного нерухомого майна в сучасних умовах з урахуванням доходу підрядника.

Відтак, недоцільність використання під час здійснення оцінки спірного нерухомого майна витратного підходу була обґрунтована експертом та не суперечила положенням Національного стандарту «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» та Національного стандарту «Оцінка нерухомого майна».

Більш того, рецензією №189 від 05.08.2015 р. встановлено, що звіт про оцінку майна - будівлі центру сімейного дозвілля (літ А) загальною площею 7 317,00 кв.м, відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки і може бути використаний.

Таким чином, оцінка спірного нерухомого майна, визначена за результатами рецензування, є чинною та такою, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що скаржником в порушення вимог ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, не доведено невідповідність експертної оцінки, визначеної в звіті від 16.06.2015 р., вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, а також необ'єктивності рецензування звіту про оцінку майна або порушення при його здійсненні

Крім того, скаржником не доведено суду порушення органом державної виконавчої служби вимог чинного законодавства в процесі оцінки майна чи рецензування звіту про оцінку майна.

З урахуванням викладеного, підстави для визнання протиправними дій Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо проведеної оцінки вартості нерухомого майна, у суду відсутні, а тому в задоволенні скарги в цій частині необхідно відмовити.

Також скаржником заявлено вимогу про зобовязання державного виконавця призначити повторну оцінку майна, що належить відповідачу 1.

Суд відзначає, що відповідно до абз. 2 п. 7 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» №13 від 26.13.2003 р. заяви, подання учасників виконавчого провадження вирішуються загальним і господарським судами мотивованими ухвалами відповідно до вимог статей 232 - 234 ЦПК та статей 86, 121 2 ГПК. Виходячи зі змісту ст. 248 24 ЦПК у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом N 606-XIV можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених ст. 35 Закону N 606-XIV), проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом або скоротити його (ч. 3 ст. 36 Закону N 606-XIV).

Оскільки проведення оцінки арештованого майна є дією, яка в розумінні статей 58 та 62 Закону України «Про виконавче провадження» належать безпосередньо до повноважень державного виконавця, підстави для зобовязання державного виконавця призначити повторну оцінку майна у суду відсутні.

Пунктом 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» №9 від 17.10.2012 р. встановлено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобовязує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Отже, доводи скаржника, викладені у поданій скарзі, визнаються судом неправомірними, а тому в задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Багатопрофільне підприємство «Солідарність» на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Багатопрофільне підприємство «Солідарність» на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовити.

Суддя В.П. Босий