ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2015р. Справа № 914/3678/15

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом:Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (м. Київ)
до відповідача:Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (м. Львів)
про:стягнення 28254547 грн. 65 коп. (з яких: 15874417,12 грн. - основний борг; 7620005,32 грн. інфляційні; 286395,77 грн. 3% річних; 4473729,44 грн. пеня)

Суддя: Цікало А. І.

При секретарі: Корчинському О. І.

Представники:

Позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність від 18.04.2014 р. № 14-93)
Відповідача:ОСОБА_2 представник (довіреність від 17.09.2015р. № 43)

26.10.2015 р. на розгляд господарського суду Львівської області за вх. № 3793 поступила позовна заява від Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення 28254547 грн. 65 коп. (з яких: 15874417,12 грн. - основний борг; 7620005,32 грн. інфляційні; 286395,77 грн. 3% річних; 4473729,44 грн. пеня).

Ухвалою суду від 27.10.2015 р. порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 19.11.2015 р.

19.11.2015 р. до суду за вх. №50131/15 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю з'явитись в судове засідання.

Ухвалою суду від 19.11.2015 р. розгляд справи відкладено на 17.12.2015 р.

Позивач вимоги суду виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

17.12.2015 р. до суду за вх. № 54723/15 від позивача поступило заперечення на зменшення та розстрочення належних до стягнення штрафних санкцій.

Представник позивача позов підтримав повністю, просив суд задоволити позовні вимоги, з підстав наведених у позовній заяві та поясненнях. Також представник позивача заперечив клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та розстрочення виконання рішення суду.

Відповідач вимоги суду виконав, відзив на позовну заяву представив, проти позову заперечив частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

17.12.2015 р. до суду за вх. № 5370/15 від представника відповідача поступило клопотання про зупинення провадження у даній справі. Зазначене клопотання обґрунтоване тим, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ЛКП «Залізничнетеплоенерго» подано позови до Кабінету Міністрів України та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про визнання бездіяльності Кабінету Міністрів України незаконною, зобовязання до вчинення дій, зокрема затвердження форми типового договору про реструктуризацію заборгованості за природний газ, спожитий у 2014 році, а ПАТ «НАК «Нафтогаз України» списати усі штрафні та фінансові санкції за вказаний період (справи № 826/24861/15, № 813/5586/15 та № 910/30375/15). На думку відповідача, розгляд даної справи неможливий до набрання законної сили рішень у справах № 826/24861/15, № 813/5586/15 та № 910/30375/15.

У підпункті 3.16 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розяснено, що відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Оскільки у справах № 826/24861/15, № 813/5586/15 та № 910/30375/15 не встановлюються обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі, отже зазначені справи не є повязаними з даною справою, клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі задоволенню не підлягає.

17.12.2015 р. до суду за вх. № 54795/15 від представника відповідача поступив відзив на позовну заяву, в якому він частково заперечив позовні вимоги, просить суд зменшити розмір штрафних санкцій та розстрочити виконання рішення.

Представник відповідача позов заперечив частково, просив суд зменшити розмір штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача та розстрочити виконання рішення на п'ять років з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши документи і матеріали, подані до суду, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

22.01.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» (Продавець, позивач у справі) та Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» (Покупець, відповідач у справі) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2244/14-БО-21 (надалі - Договір; оригінал оглянуто в судовому засіданні, копію долучено до матеріалів справи).

Відповідно до п.1.1 Договору, Продавець (позивач) зобовязується передати у власність Покупцю (відповідачу) у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ) на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п. 1.2. Договору).

На виконання умов Договору, позивач протягом липня-грудня 2014 року поставив, а відповідач прийняв газ в обсязі 22781,62 тис. куб. м. на загальну суму 114829485,59 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу (копії долучено до матеріалів справи) та не заперечується відповідачем.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, порушуючи умови Договору, відповідач здійснив лише часткову оплату вартості поставленого газу, в наслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 15874417,12 грн.

Пунктом 7.2. Договору встановлено, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За неналежне виконання грошового зобовязання, позивачем, відповідно до ст. 625 ЦК України та умов Договору, нараховано відповідачу 7620005,32 грн. інфляційних, 286395,77 грн. 3% річних та 4473729,44 грн. пені.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

У підпункті 1.9. пункту 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розяснено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено «по 1 серпня 2014 року» або «включно до 1 серпня 2014 року», то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Договором купівлі-продажу природного газу від 22.01.2014 р. № 2244/14-БО-21 встановлено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1.).

Відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування інфляційних, 3% річних та пені, судом встановлено, що позивачем не враховано, що 14.09.2014 р. та 14.12.2014 р. припало на вихідні дні, а отже, відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України, кінцевим днем для здійснення відповідачем оплати за газ, поставлений у серпні та листопаді 2014 року є 15.09.2014 р. та 15.12.2014 р. відповідно. Таким чином, прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання почалось з 16.09.2014 р. за газ, отриманий у серпні 2014 року та з 16.12.2014 р. за газ, отриманий у листопаді 2014 року. Саме з цих дат слід проводити відповідні нарахування. Крім того, при проведенні відповідних нарахувань, позивачем не враховано, що день фактичної оплати боргу не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних, інфляційних нарахувань та пені. Також у розрахунку інфляційних, які нараховані за зобовязаннями грудня 2014 року, позивачем невірно зазначено суму боргу, на яку проведено нарахування інфляційних за період з лютого по червень 2015 року.

Відповідно до підпункту 1.12. пункту 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Провівши розрахунок пені та інших нарахувань в межах визначеного позивачем періоду, суд зазначає, що визначена судом сума 3% річних становить 283860,68 грн., інфляційних 6840999,47 грн., пені 4450356,58 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 27449633 грн. 85 коп. (з яких: 15874417,12 грн. - основний борг; 6840999,47 грн. інфляційні; 283860,68 грн. 3% річних; 4450356,58 грн. пеня).

У відзиві відповідача на позовну заяву міститься клопотання про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача. Зазначене клопотання обґрунтоване важким фінансовим становищем, повязаним із збитковістю та економічною нерентабельністю затвердженого тарифу та несвоєчасністю розрахунку споживачів за теплову енергію.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 1 статті 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Суд враховує те, що невчасна оплата відповідачем за одержаний газ спричинена збитковістю та економічною нерентабельністю затвердженого тарифу, відсутністю субвенції з бюджету та несвоєчасністю розрахунку споживачів за теплову енергію.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про можливість зменшити розмір пені за несвоєчасне виконання зобов'язання до 50 %, що становить: 2225178 грн. 29 коп.

У відзиві відповідача на позовну заяву міститься клопотання про розстрочку виконання рішення на п'ять років із сплатою заборгованості рівними частинами. Зазначене клопотання обґрунтоване важким фінансовим становищем, повязаним із збитковістю та економічною нерентабельністю затвердженого тарифу та несвоєчасністю розрахунку споживачів за теплову енергію. Також відповідач зазначає, що на всі рахунки ЛМКП «Львівтеплоенерго» накладено арешти, що унеможливлює розпоряджатись коштами. На підтвердження важкого фінансового становища та арешту коштів на рахунках, відповідачем долучено копію звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2015 р., копію балансу (звіт про фінансовий стан) станом на 30.09.2015 р., а також копії відповідних постанов Державної виконавчої служби про арешт коштів та майна боржника.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідач належить до комунальних підприємств, основним напрямком діяльності якого є вироблення, транспортування і постачання теплової енергії населенню та бюджетним установам. У зв'язку із збитковістю та економічною нерентабельністю затвердженого тарифу та несвоєчасністю розрахунку споживачів за послуги з опалення, відповідач перебуває у важкому фінансовому становищі.

Враховуючи інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави, суд вважає за доцільне частково задоволити клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення та розстрочити виконання рішення на один рік із сплатою заборгованості рівними частинами. При цьому, суд зазначає, що негайне виконання рішення може призвести до неможливості здійснення відповідачем постачання теплової енергії населенню та бюджетним установам.

За подання позовної заяви, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 182700 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 17.09.2015 р. № 3008293 (долучено до матеріалів справи).

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 1, 3, 11, 526, 530, 546, 549, 551, 610, 612, 625, 626, 627, 629 ЦК України, ст. ст. 4, 43, 45, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення 28254547 грн. 65 коп. (з яких: 15874417,12 грн. - основний борг; 7620005,32 грн. інфляційні; 286395,77 грн. 3% річних; 4473729,44 грн. пеня) задоволити частково.

2. Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (вул. Д. Апостола, 1, м. Львів, 79040; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м.Київ, 01001; код ЄДРПОУ 200775 грн. 56 коп. (з яких: 15874417,12 грн. основний борг; 6840999,47 грн. інфляційні; 283860,68 грн. 3% річних; 2225178,29 грн.- пеня) з розстрочкою виконання рішення на дванадцять місяців зі сплатою заборгованості рівними частинами: до 17.01.2016р. 2102037 грн. 96 коп.; до 17.02.2016 р. - 2102037 грн. 96 коп.; до 17.03.2016 р. - 2102037 грн. 96 коп.; до 17.04.2016 р. - 2102037 грн. 96 коп.; до 17.05.2016 р. - 2102037 грн. 96 коп.; до 17.06.2016 р. - 2102037 грн. 96 коп.; до 17.07.2016 р. - 2102037 грн. 96 коп.; до 17.08.2016 р. - 2102037 грн. 96 коп.; до 17.09.2016 р. - 2102037 грн. 96 коп.; до 17.10.2016 р. - 2102037 грн. 96 коп.; до 17.11.2016 р. - 2102037 грн. 98 коп.; до 17.12.2016 р. - 2102037 грн. 98 коп.

3. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (вул. Д. Апостола, 1, м. Львів, 79040; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м.Київ, 01001; ) 182700 грн. 00 коп. судового збору.

5. Накази видати в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23 грудня 2015 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Цікало А.І.