ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.12.2015 Справа № 905/3488/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Осадчої А.М.

за участю секретаря судового засідання Щитової Л.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ялта Град Строй" м.Київ

до відповідача: ОСОБА_1 житлово-комунального господарства Слов'янської міської ради м.Слов`янськ Донецька область

про стягнення заборгованості у розмірі 585100,00грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 довіреність №01/12-15 від 20.07.2015р.

від відповідача: ОСОБА_3 - довіреність від 21.12.2015р.

ВСТАНОВИВ:

04.12.2015року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ялта Град Строй" м.Київ (далі ТОВ "Ялта Град Строй") звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 житлово-комунального господарства Слов'янської міської ради м.Слов`янськ Донецька область (далі ОСОБА_1) з вимогами про стягнення заборгованості у розмірі 585100,00грн.

Ухвалою від 14.12.2015року порушено провадження по справі. Розгляд справи відкладено на 23.12.2015р.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором №122 від 11.07.2013р. у частині повної оплати виконаних робіт на загальну суму 585100,00грн.

На підтвердження зазначених у позові обставин позивач надав суду копії: договору №122 від 11.07.2015р., договірної ціни, локального кошторису №2-1-1, розрахунку загальновиробничих витрат до локального кошторису №2-1-1 на капітальний ремонт, підсумкової відомості ресурсів до локального кошторису №2-1-1 на капітальний ремонт, планів фінансування будівництва на 2013р., календарного графіку виконання робіт, довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за вересень, грудень 2013р., актів приймання виконаних будівельних робіт за вересень, грудень 2013р., розрахунків загальновиробничих витрат до локального кошторису №2-1-1 на капітальний ремонт, підсумкової відомості ресурсів, виписки з банківського рахунку, Статуту підприємства, виписки з ЄДРПОУ щодо позивача

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 525, 526, 530, 837 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України),ст.ст. 1, 12, 54, 55 Господарського процесуального кодексу України (далі-ГПК України).

У письмових поясненнях від 21.12.2015року відповідач зазначив, що заборгованість виникла не з вини відповідача, так як договір №122 від 11.07.2013р. укладено на підставі Постанови Кабінету міністрів України №52 від 19.01.2011року із змінами, якою затверджений порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання вулиць і доріг комунальної власності у населених пунктах. Згідно п. 4.4 вказаного договору джерелом фінансування є вказана субвенція, але фінансові зобовязання не були виконані, оскільки грошові кошти у якості субвенції не надійшли з державного бюджету України.

Відповідач надав суду належним чином засвідчені копії виписки є ЄДРПОУ щодо відповідача, Положення про ОСОБА_1.

У судовому засіданні 23.12.2015р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, 23.12.2015р. через канцелярію суду надав копії довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2013р., акту приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013р.

Представник відповідача у судовому засіданні 23.12.2015р. письмово визнав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, через канцелярію суду надав заяву про визнання факту виконання робіт та суму заборгованості.

Відповідно до положень статті 811 ГПК України судом складено протокол, який долучено до матеріалів справи. З клопотаннями щодо фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів сторони до суду не зверталися.

Вислухавши пояснення представників сторін, які зявлялись у судове засідання, дослідивши представлені ними в порядку статті 43 ГПК України докази, вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог встановив наступне.

11.07.2013р. між ОСОБА_1 житлово-комунального господарства Слов'янської міської ради (Замовник) та ТОВ "Ялта Град Строй" (Підрядник) укладений договір №122, за умовами п.1.1. якого Підрядник зобовязується у 2013р. виконати роботи по капітальному ремонту дорожнього покриття вул. Бульварна м.Слов`янськ, а Замовник - прийняти й оплатити такі роботи.

Найменування (номенклатура, асортимент) робіт: капітальний ремонт дорожнього покриття вул. Бульварна в м.Слов`янськ. (п.1.2 договору).

Підрядник зобовязаний виконати передбачені цим договором роботи якісно, відповідно до ДБН В.2.3-5-2001 Вулиці і дороги населених пунктів. Асфальтобетонна суміш повинна виготовлятися відповідно до ДСТУ Б В. 2.7-119-2003 "Суміші асфальтобетонні й асфальтобетон дорожній та аеродромний. Технічні умови". (п.2.1. договору).

Ціна договору визначена у п. 3.1, а саме: ціна цього договору становить 945048,43грн. у тому числі ПДВ 157508,07грн.

Сторонами договору підписано договірну ціну та кошторис, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи. Дані документи не містять посилання на вказаний договір, але внаслідок ідентичності обєкту, на якому згідно договору слід провести роботи у договорі та означених документах, ціни робіт, суд приходить до висновку щодо віднесення останніх до договору.

За приписами п.5.1. договору строк виконання робіт: з 11.07.2013р. по 31.12.2013р.

Місце виконання робіт: м.Слов`янськ. (п.5.2. договору).

Договір набирає чинності з часу його укладання і діє до 31.12.2013р. (п.10.1. договору).

Судом встановлено, що зазначений договір укладений у письмовій формі, підписаний повноважними представниками сторін без зауважень і складання протоколу розбіжностей, скріплений відтисками печаток підприємств. Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства, він сторонами не оспорений, у судовому порядку недійсним не визнаний. Відтак в силу положень статті 629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що укладений договір за змістом спірних правовідносин та своєю правовою природою є договором підряду, а тому виниклі між сторонами спірні правовідносини за правилами абзацу другого частини 1 статті 193 ГК України - до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, - регулюються відповідними нормами глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобовязання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Таке визначення поняття розкриває сутність зобовязання як правого звязку між двома субєктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України).

Приписами частини 1 статті 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Отже, договір підряду складається із двох взаємопов'язаних між собою зобов'язань: 1) правовідношення, в якому виконавець має виконати роботу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; 2) правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити виконану роботу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За нормою закону належною підставою для виникнення у замовника обов'язку оплатити виконану виконавцем роботу за договором відповідно до чинного законодавства є прийняття замовником виконаних робіт, підтверджене відповідними доказами.

Сторонами підписано акт приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) за вересень 2013року від 16.09.2013року на суму 359948,43грн. та за грудень 2013року від 25.12.2013року на суму 585100,00грн. та відповідні довідки про вартість виконаних будівельних робіт за вересень, грудень 2013року (форма №КБ-3).

У вищезазначених довідках та актах наявне посилання на договір №122 від 11.07.2013р., що беззаперечно свідчить про виконання робіт на підставі вказаного договору.

Вищезазначені документи підписані уповноваженими представниками сторін за відсутності заперечень стосовно обсягу виконаних робіт або їх якості, скріплені печатками підприємств.

Відповідач не надав суду доказів на підтвердження виявлення недоліків у виконанні робіт.

Факт виконання робіт підтверджено уповноваженим представником відповідача у судовому засіданні.

Виходячи з викладеного, підписані сторонами акти приймання виконаних підрядних робіт №КБ-2в та довідка КБ-3 за вересень, грудень 2013р. є належними та допустимими доказами факту виконання позивачем прийнятих на себе зобовязань за договором №122 від 11.07.2013р.

За приписами ч.1 ст.854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до п.4.1. договору розрахунки за виконані роботи проводяться в національній валюті України, шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку Замовника на рахунок Підрядника. Замовник здійснює оплату протягом 7 (семи) банківських днів, після підписання сторонами акту прийняття виконаних робіт (ф КБ 2в) у разі якщо відповідні бюджетні кошти надійшли на рахунок замовника. До акту прийняття виконаних робіт додається довідка про вартість виконаних робіт (ф.КБ-3).

Банківський день у системі електронних платежів Національного банку - позначений календарною датою проміжок часу, протягом якого виконуються технологічні операції, пов'язані з проведенням міжбанківських електронних розрахункових документів через систему електронних платежів Національного банку, за умови, що підсумки розрахунків за цими документами відображаються на кореспондентських рахунках банків у територіальному управлінні на ту саму дату. (п.1.1. Інструкції про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті, що затверджена Постановою Національного банку України № 320 від 16.08.2006р.).

Виходячи з умов п.4.1 договору відповідач повинен був сплатити вартість робіт, які виконані за актом за вересень 2013року у строк не пізніше - 25.09.2013року включно, щодо робіт, які виконані за актом від грудня 2013року не пізніше 08.01.2014року включно (з урахуванням перенесення святкових днів у грудні 2013року).

Згідно п.4.4. договору джерелом фінансування за цим договором є кошти державного бюджету: 359948,43грн. та 585100,00грн. субвенція згідно Постанови Кабінету міністрів України №52 від 19.01.2011року із змінами. Бюджетні зобовязання за договором виникають у разі наявності та в межах відповідних бюджетних асигнувань.(п.4.2 договору).

Відповідно до виписки з банківського рахунку від 30.10.2013року, копія якої міститься в матеріалах справи, відповідачем сплачено вартість робіт в сумі 359948,43грн.

Таким чином, на момент звернення до суду з позовом вартість виконаних робіт, яка залишилась не сплаченою, склала 585100,00грн.

Доказів оплати заборгованості у вказаній сумі відповідач суду не надав.

Відповідач у заяві, яка отримана судом 23.12.2015р., визнав позовні вимоги в сумі 585100,00грн.

У письмових поясненнях від 21.12.2015року відповідач вказує, що грошові кошти у якості субвенції на підставі Постанови Кабінету міністрів України №52 від 19.01.2011року із змінами не надійшли з державного бюджету України, що унеможливило оплату вартості робіт, тому заборгованість виникла не з вини відповідача.

Суд, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Договір, як визначено в статті 629 ЦК України, є обовязковим до виконання сторонами.

У статті 526 ЦК України зазначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи доведено факт виконання позивачем своїх зобовязань у відповідності до умов зазначеного вище договору, строк виконання зобовязання відповідача на момент звернення з позовом настав, тому відповідач зобовязаний здійснити оплату вартості виконаних робіт на суму 585100,00грн., тоді як, матеріали справи не містять доказів у підтвердження оплати відповідачем суми заборгованості 585100,00грн.

Спірний договір фактично містить умову, відповідно до якої виконання зобовязання з оплати коштів за виконані роботи повязано з фактом фінансування з державного бюджету отримання субвенції у відповідності до Постанови Кабінету міністрів України №52 від 19.01.2011року.

Однак, за змістом статті 511 ЦК України зобовязання не може створювати обовязку для третьої особи.

Навіть у випадку покладення виконання обовязку боржником на іншу особу, відповідно з вимогами частини 2 статті 528 ЦК України, відповідальним за виконання зобовязання залишається боржник, а не така особа.

Наявність чи відсутність фінансування відповідача не залежить від волі та дій позивача, що порушує його право на отримання коштів за виконані роботи за вказаним вище договором.

Посилання відповідача на відсутність коштів бюджетного призначення на фінансування робіт за договором підряду - субвенції, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України № 52 від 19 січня 2011р. «Про затвердження Порядку та умов надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання вулиць і доріг комунальної власності у населених пунктах», визнається таким, що не може бути підставою для звільнення Замовника від обов'язку оплати відповідних робіт, оскільки в разі відсутності коштів для оплати замовник мав право та мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати робіт, а не приймати їх результати.

Аналогічна позиція викладена у постанові від 15 травня 2012 року № 11/446 Верховного Суду України та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД та Оліус проти України від 18 травня 2005 року.

Таким чином, ОСОБА_1 житлово-комунального господарства Слов'янської міської ради м.Слов`янськ Донецька область не звільняється від виконання грошового зобовязання, неналежне виконання якого зумовлено відсутністю фінансування.

За приписами ч. 5 ст. 78 ГПК України, в разі визнання позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що дії відповідача щодо визнання позову не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, виходячи з того, що позов повністю доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 585100,00грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до ст.49 ГПК України, оскільки позовні вимоги задоволені повністю, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 11, 509, 511, 526, 530, 629, 837, 838, 854, 882 Цивільного кодексу України; ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 43, 44, 49, 78, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ялта Град Строй" м.Київ до відповідача ОСОБА_1 житлово-комунального господарства Слов'янської міської ради м.Слов`янськ Донецька область про стягнення заборгованості у розмірі 585100,00грн. задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 житлово-комунального господарства Слов'янської міської ради м.Слов`янськ Донецька область (84100, Донецька область, м.Слов'янськ, Площа ОСОБА_4, б.3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ялта Град Строй" м.Київ (02152, м.Київ, пр.Тичини, б.20, ) заборгованості у розмірі 585100,00грн., витрати по оплаті судового збору в сумі 8776,50грн.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні 23.12.2015р. оголошено та підписано повний текст рішення суду.

Суддя А.М. Осадча