номер провадження справи 2/141/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2015 Справа № 908/5521/15

Суддя Мойсеєнко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ТВК Вектор-ВС, м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Союз-Континент, м. Запоріжжя,

про стягнення 95 517,86 грн.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (довіреність б/н від 01.10.2015 р.);

ОСОБА_2 (довіреність б/н від 19.10.2015 р.);

від відповідача ОСОБА_3 (довіреність б/н від 23.11.2015 р.);

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю ТВК Вектор-ВС з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Союз-Континент про стягнення 54000,00 грн. суми основного боргу, пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 4101,04 грн., 5% штрафу у розмірі 2700,00 грн., 3% річних в сумі 2964,82 грн. та інфляційного збільшення суми боргу в сумі 31752,00 грн., всього - 95 517,86 грн.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 509, 526, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.179-182, 193, 216, 218 Господарського кодексу України.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.11.2015 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 2/141/15 та призначено розгляд справи на 26.11.2015 р.

25.11.2015 р. від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

26.11.2015 р. позивачем надана заява про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу до 52000,00 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 4101,04 грн., 5% штрафу у розмірі 2700,00 грн., 3% річних в сумі 2964,82 грн. та інфляційне збільшення суми боргу в сумі 31752,00 грн. Зазначену заяву судом прийнято до розгляду. У звязку з цим має місце нова ціна позову 93 517,86 грн.

Ухвалою суду від 26.11.2015 р. відкладено розгляд справи на 10.12.2015 р. за клопотанням відповідача та у звязку з невиконанням сторонами вимог суду в повному обсязі

В судовому засіданні 10.12.2015 р. були присутні представники обох сторін. За їх заявою фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась.

Представники позивача підтримали зменшені позовні вимоги.

Представник відповідача підтримав заперечення проти стягнення пені та штрафу з підстав спливу строку позовної давності. З основним боргом та нарахованими 3% річних, інфляційними втратами погодився.

В судовому засіданні 10.12.2015 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

14.09.2012р. Товариством з обмеженою відповідальністю «ТВК Вектор-ВС» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Союз-Континент» (покупець, відповідач) укладено договір поставки № 650012, за яким постачальник бере на себе зобовязання поставити і передати у власність покупця товари виробничо-технічного призначення (надалі товар), а покупець зобовязується прийняти і оплатити товар у строки і на умовах даного договору.

В п. 1.2 договору сторони погодили, що у видаткових накладних може не зазначатися як підстава відпуску товару даний договір, але якщо поставка товару відбувалася в період його дії до неї застосовуються умови цього договору.

За умовами п. 6.4 договору оплата товарів покупцем проводиться у наступному порядку: передоплата в розмірі 50% від суми замовленого товару на підставі рахунку, виставленого постачальником, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника; остаточний розрахунок в розмірі 50% від суми замовленого товару покупець сплачує протягом 3-х банківських днів з моменту поставки товару та підписання сторонами видаткових накладних. Термін остаточного розрахунку за товар не повинен перевищувати 3 (трьох) банківських днів від дати поставки кожної партії товару.

У специфікації № 1 від 15.10.2013 р. до договору сторони погодили поставку товару (повітряний вимикач, касета) на суму 143 128,34 грн. з ПДВ. Строки поставки товару згідно даної специфікації складають 2 робочих дні з моменту внесення покупцем передоплати на умовах, визначених в п. 4.1 даної специфікації. Оплата товару згідно умов п. 4 специфікації здійснюється в наступному порядку:

- передоплата в розмірі 25 000,00 грн. від суми замовленого товару на підставі рахунку, виставленого постачальником, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника;

- остаточний розрахунок в розмірі 118 128,34 грн. від суми замовленого товару покупець сплачує протягом 12 календарних днів з моменту поставки товару та підписання сторонами видаткових накладних, але в будь-якому випадку не пізніше 27 грудня 2013 року.

У п. 10.2 договору визначено, що даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 січня 2013 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань.

Додатковою угодою № 1 від 31.01.2013р. сторони домовились продовжити строк дії договору поставки до 03 серпня 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виписав відповідачу рахунок-фактуру № 10974 від 15.10.2013 р. на оплату узгодженого в специфікації товару на суму 143 128,34 грн.

На підставі даного рахунку за видатковою накладною № 9116 від 17.12.2013 р. позивач здійснив поставку товару на суму 143 128,34 грн. відповідачу. Товар отримано відповідачем в повному обсязі без зауважень.

Відповідач частково розрахувався за поставлений товар в загальній сумі 91 128,34 грн., що підтверджується наступними банківськими виписками:

- від 15.10.2013 р. на суму 10 000,00 грн.;

- від 06.11.2013 р. на суму 10 000,00 грн.;

- від 13.12.2013 р. на суму 3 128,34 грн.;

- від 05.02.2014 р. на суму 2 000,00 грн.;

- від 07.03.2014 р. на суму 3 000,00 грн.;

- від 25.03.2014 р. на суму 5 000,00 грн.;

- від 18.04.2014 р. на суму 5 000,00 грн.;

- від 25.04.2014 р. на суму 5 000,00 грн.;

- від 27.05.2014 р. на суму 1 000,00 грн.;

- від 13.06.2014 р. на суму 3 000,00 грн.;

- від 20.06.2014 р. на суму 2 000,00 грн.;

- від 27.06.2014 р. на суму 5 000,00 грн.;

- від 04.07.2014 р. на суму 2 000,00 грн.;

- від 08.07.2014 р. на суму 1 000,00 грн.;

- від 28.08.2014 р. на суму 1 000,00 грн.;

- від 03.09.2014 р. на суму 1 000,00 грн.;

- від 12.09.2014 р. на суму 1 000,00 грн.;

- від 01.10.2014 р. на суму 1 000,00 грн.;

- від 23.12.2014 р. на суму 2 000,00 грн.;

- від 21.01.2015 р. на суму 1 000,00 грн.;

- від 13.02.2015 р. на суму 2 000,00 грн.;

- від 20.04.2015 р. на суму 1 000,00 грн.;

- від 28.04.2015 р. на суму 1 000,00 грн.;

- від 19.05.2015 р. на суму 5 000,00 грн.;

- від 27.05.2015 р. на суму 2 000,00 грн.;

- від 10.06.2015 р. на суму 2 000,00 грн.;

- від 22.06.2015 р. на суму 2 000,00 грн.;

- від 16.07.2015 р. на суму 2 000,00 грн.;

- від 07.08.2015 р. на суму 2 000,00 грн.;

- від 28.08.2015 р. на суму 2 000,00 грн.;

- від 28.09.2015 р. на суму 2 000,00 грн.;

- від 20.10.2015 р. на суму 2 000,00 грн.

- від 29.10.2015 р. на суму 2 000,00 грн.

В порушення умов п. 4 специфікації відповідач не здійснив остаточного розрахунку за отриманий товар у строк до 27 грудня 2013 року, внаслідок чого з 28 грудня 2013 року виникла заборгованість в розмірі 52 000,00 грн.

Спірні правовідносини сторін врегульовані договором поставки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

В порушення вищенаведених вимог законодавства та погоджених сторонами умов, відповідач не оплатив у повному обсязі поставлену продукцію, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 52 000,00 грн.

Відповідач не надав доказів сплати заборгованості. У відзиві на позов відповідач визнав суму заборгованості.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, прострочення оплати виникло з 28.12.2013 р.

На суму простроченого платежу в розмірі 54 000,00 грн. позивач нарахував 3% річних за період з 28.12.2013 р. по 26.10.2015 р. (668 днів) в сумі 2 964,82 грн., а також інфляційні втрати за період з січня 2014 року по вересень 2015 року в сумі 31 752,00 грн.

Суд перевірив розрахунки 3% річних та інфляційних втрат і визнав їх обґрунтованими. Відповідач у відзиві на позов погодився із нарахованими позивачем сумами 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивачем предявлена до стягнення пеня в сумі 4 101,04 грн. на підставі п. 7.4.1 договору в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 28.12.2013 р. по 25.06.2014 р., а також штраф в сумі 2 700,00 грн. на підставі п. 7.4.2 договору в розмірі 5% від суми заборгованості (54 000,00 грн. х 5%).

Так, пунктом 7.4.1 договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання покупцем вимог п. 6.4 даного договору постачальник має право вимагати сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості заборгованості за кожний день прострочення платежу.

У п. 7.4.2 договору закріплено, що в разі прострочення здійснення оплати більш ніж на 10 банківських днів від строку, вказаного в п. 6.4.2 даного договору, покупець зобовязаний додатково сплатити штраф у розмірі 5% від суми простроченого платежу.

Суми пені та штрафу розраховані позивачем вірно, однак відповідачем у відзиві заявлено клопотання про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафу.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовуєтсья позовна давність в один рік.

У ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до розяснення, викладеного в п. 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду від 29.05.2013 р. № 10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів, якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

В даному випадку прострочення оплати виникло 28.12.2013 р. і з цього часу у позивача виникло право нараховувати неустойку (пеню, штраф).

Нарахування пені відповідно до вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України позивач вправі здійснювати за 6 місяців з дати виникнення прострочення, оскільки договором не встановлено іншого строку для нарахування пені.

Позивачем нараховано пеню в межах встановленого шестимісячного строку за період з 28.12.2013 р. по 25.06.2014р. Однак із позовом позивач звернувся до суду лише 30.10.2015 р. Тому він вправі стягнути пеню лише за період з 30.10.2014 р. по 30.10.2015р. Заявлений позивачем період стягнення пені виходить за межі позовної давності.

Так само позивачем пропущено строк позовної давності для вимог стягнення штрафу, право нарахування якого виникло 28.12.2013 р.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У п. 4.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду від 29.05.2013 р. № 10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів зазначено, що визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Отже, у звязку з частковою оплатою відповідачем основного боргу позовна давність стосовно додаткових вимог про стягнення пені та штрафу не переривається, а тому ці вимоги не підлягають задоволенню судом у звязку зі спливом річного строку позовної давності, встановленого статтею 258 Цивільного кодексу України.

Таким чином, позовні вимоги задоволені судом частково.

Відповідно до 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Союз-Континент (вул. Гоголя, 79, м. Запоріжжя, 69063, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТВК Вектор-ВС (вул. Борисоглібська, 9, корп. 91, оф. 509, м. Київ, 02099, ) основний борг в сумі 52 000,00 грн. (пятдесят дві тисячі грн. 00 коп.), 3% річних в сумі 2 964,82 грн. (дві тисячі девятсот шістдесят чотири грн. 82 коп.), інфляційні втрати в сумі 31 752,00 грн. (тридцять одна тисяча сімсот пятдесят дві грн. 00 коп.) та витрати зі сплати судового збору в сумі 1 300,75 грн. (одна тисяча триста грн. 75 коп.).

Видати наказ.

В задоволенні позову в частині стягнення пені та штрафу відмовити.

Суддя Т.В.Мойсеєнко

Рішення оформлено та підписано 17.12.2015р.

і набирає законної сили після закінчення

десятиденного строку з дня його підписання.