РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2015Справа №910/31058/15

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Тусмо»

до Міністерства оборони України

про стягнення 308 090,52 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_1 (довіреність № 2 від 20.11.2015);

від відповідача - не зявився;

ВСТАНОВИВ:

08.12.2015 товариство з обмеженою відповідальністю «Тусмо» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Міністерства оборони України про стягнення інфляційних збитків у розмірі 308 090,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 10.12.2015 порушено провадження у справі № 910/31058/15 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 24.12.2015.

В судове засідання 24.12.2015 зявився представник позивача, надав пояснення по суті справи.

Представник відповідача у судове засідання 24.12.2015 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, письмового відзиву на позов не надав, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 24.12.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

03.12.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю «Тусмо» (постачальник) та Міністерством оборони України (замовник) укладено договір про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/14/202.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується у 2014 році поставити замовнику одяг робочий, чоловічий (лот. 2 Костюм (куртка та штани) маскувальний зимовий з тканини синтетичної водовідштовхувальної вибивної (основа білого кольору), а замовник повинен забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

Пунктом 1.2. договору визначено, що номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання договору та визначаються наведеною специфікацією, ціна товару 1949940,00 грн. Постачальник самостійно закуповує сировину, матеріали та комплектуючі вироби, які повинні відповідати нормативній документації та встановленим порядком погоджені з замовником.

За умовами п. 2.7 договору приймання товару оформляється актом приймального контролю (якості), який повинен бути складений військовим представництвом Міністерства оборони України. Належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання товару по якості та направляється Замовнику після відправки товару разом з рахунком-фактурою.

Згідно з п. 3.1 договору ціна договору становить: 1949940,00 грн., у тому числі: ПДВ 324990,00 грн. - резервний фонд.

Пунктами 4.1, 4.2 договору сторони погодили, що розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 банківських днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури на поставлений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером постачальника (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі). До рахунку-фактури додаються: акт приймального контролю (якості) товару, на якому повинен бути оригінал підпису одержувача замовника, засвідчений мастичною печаткою, який підтверджує одержання товару; видаткова накладна постачальника; повідомлення-підтвердження.

Відповідно до умов договору, постачальник зобов'язаний забезпечити поставку товару у строки, визначені договором (п. 6.3.1), а замовник в свою чергу зобов'язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати грошові кошти за поставлені товари протягом 30 банківських днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформлених документів, передбачених договором (п. 6.1.1).

Строк дії договору сторони визначили в п. 10.1 договору з урахуванням додаткової угоди №1 від 25.12.2014, відповідно до якого договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.03.2015, а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору, позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Міністерства оборони України 1 949940,00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.04.2015 у справі №910/5435/15-г позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з Міністерства оборони України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Тусмо» заборгованість у розмірі 1949940,00 грн. та судовий збір у розмірі 38998,80 грн.

Відповідно до приписів статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.04.2015 у справі №910/5435/15-г було встановлено, що факт поставки товару на загальну суму 1949940,00 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №6 від 23.01.2015 на суму 649980,00 грн., №7 від 30.01.2015 на суму 649980,00 грн., №13 від 12.02.2015 на суму 324990,00 грн., №19 від 16.02.2015 на суму 324990,00 грн., оголошеннями - повідомленнями №1 від 23.01.2015, №2 від 30.01.2015, №3 від 12.02.2015, №4 від 16.02.2015, актами приймального контролю якості № 1 від 03.01.2015, №2 від 30.01.2015, № від 12.02.2015, №4 від 16.02.2015, повідомленнями-підтвердженнями №13 від 24.01.2015, №15 від 02.02.2015, №31 від 14.02.2015, №38 від 17.02.2015 та відповідачем не заперечується.

Відповідно до п. 4.1 договору для оплати поставленого товару позивачем було виставлено відповідачу рахунки на оплату № 5 від 23.01.2015, №6 від 30.01.2015, №13 від 12.02.2015, №17 від 16.02.2015. При цьому, позивачем було надіслано відповідачу разом з рахунками на акти приймального контролю (якості) товару, видаткові накладні та повідомлення-підтвердження (як того вимагають положення п. 4.2 договору) належні докази чого наявні в матеріалах справи.

05.08.2015 на виконання наказу господарського суду міста Києва від 25.05.2015 у справі №910/5435/15-г Міністерством оборони України були сплачені позивачу кошти у розмірі 1988938,80 грн. (1949940,00 грн. основного боргу та 38998,80 грн. судовий збір), що підтверджується банківською випискою по рахунку ТОВ «Тусмо» за 05.08.2015.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач зазначає, що відповідачем порушено вимоги п. 4.1 договору щодо своєчасного розрахунку за фактично поставлений товар, оскільки сума боргу ним сплачена лише 05.08.2015, а тому просить суд стягнути з Міністерства оборони України інфляційні збитки у розмірі 308090,52 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Нормами ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вже було встановлено судом, рішенням господарського суду міста Києва від 30.04.2015 у справі №910/5435/15-г позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з Міністерства оборони України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Тусмо» заборгованість у розмірі 1949940,00 грн. та судовий збір у розмірі 38998,80 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору №286/3/14/202 від 03.12.2014 розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 банківських днів з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури на поставлений товар.

Рахунки-фактури та документи, зазначені в п. 4.2 договору позивач направив на адресу відповідача листами №11 від 26.01.2015 (отримано 03.02.2015), №17 від 02.02.2015 (отримано 03.02.2015), №35 від 19.02.2015 (отримано 20.02.2015), №36 від 19.02.2015 (отримано 20.02.2015), у звязку з чим термін сплати за поставлений товар настав по накладній №6 від 23.01.2015 18.03.2015, по накладній №7 від 30.01.2015 18.03.2015, по накладній №13 від 12.02.2015 06.04.2015, по накладній №19 від 16.02.2015 06.04.2015, проте відповідач розрахувався за поставлений товар лише 05.08.2015.

Відповідно до п. 7.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобовязань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.

Відповідно до 1 ч. ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, з урахуванням викладеного вище та враховуючи лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 №62-97р., суд дійшов висновку про те, що стягненню з відповідача на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України на користь позивача підлягає 308090,52 грн.

Відповідач не скористався наданими йому ст. 22 Господарського процесуального кодексу України правами, не з'явився у судове засідання, про дату і місце проведення яких був повідомлений належним чином, жодного доказу на спростування доводів позивача, або доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлені до стягнення кошти, суду не надав.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 6, код 00034022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тусмо» (10006, м. Житомир, вул. Денишівська, буд. 4, код 13548679) інфляційні втрати у розмірі 308 090 (триста вісім тисяч девяносто) грн. 52 коп. та судовий збір у розмірі 4 621 (чотири тисячі шістсот двадцять одна) грн. 36 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складене та підписане - 28.12.2015

Суддя В.О. Демидов