РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2015 Справа №910/26068/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс"

До Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" в особі уповноваженої

особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ

"Енергобанк" ОСОБА_1

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог

на предмет спору на стороні

відповідача ОСОБА_2 акціонерне товариство "Страхова компанія "Талісман-Страхування"

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Головатюк Л. Д.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_3 (дов. від 22.06.2015)

Від відповідача: ОСОБА_1 (дов. від 02.11.2015)

Від третьої особи: ОСОБА_4 (дов. від 26.10.2015)

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 17.12.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про визнання припиненим зобовязань за кредитним договором № 1212-04 від 28.12.2012 та визнання припиненим кредитного договору № 1212-04 від 28.12.2012.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2015 порушено провадження у справі № 910/26068/15 та призначено до розгляду на 22.10.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 в порядку ст. 27 ГПК України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено ОСОБА_2 акціонерне товариство "Страхова компанія "Талісман-Страхування", розгляд справи в порядку ст. 77 ГПК України відкладено на 12.11.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2015 продовжено строк розгляду справи на пятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 17.12.2015.

В судове засідання 17.12.2015 представники сторін та третьої особи зявилися, надали суду усні пояснення по суті справи, в яких позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав клопотання про витребування доказів.

Розглянувши клопотання представника третьої особи про витребування доказів суд відмовив в його задоволенні, як необґрунтованому.

Позовні вимоги мотивовані тим, що майновим поручителем позивача було виконано його зобовязання по кредитному договору № 1212-04 від 28.12.2012.

Відповідач письмово відзиву на позовну заяву не надав, усно проти задоволення позовних вимог заперечує, з підстав невиконання ні позивачем, ні третьої особою зобовязань позивача по кредитному договору № 1212-04 від 28.12.2012.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 17.12.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2012 року між відповідачем, як банком та позивачем, як позичальником укладено кредитний договір № 1212- 04 (далі за тестом договір кредиту, кредитний договір) зі змінами і доповненнями, внесеними до нього відповідно до додаткових угод №1 від 30.01.2013, № 2 від 31.01.2014.

У відповідності до п. 1.1. договору кредиту відповідач надає позивачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (кредит), на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 1.2. договору кредиту в редакції додаткової угоди №2 від 31.01:2014 до договору кредиту встановлено, що кредит надається у вигляді одного траншу, у розмірі 1 330 000,00 грн. (один мільйон триста тридцять тисяч грн. 00 коп.)

Відповідно до п. 1.3. договору кредиту, строк користування кредитом до 30.01.2015 включно.

Як передбачено п. 3.5. договору кредиту, погашення кредиту здійснюється до 30.01.2015.

Процентна ставка за користування кредитом: 12,5 % річних (п. 1.4. договору кредиту).

Відповідно до п. 3.4. договору кредиту, відповідач нараховує проценти, виходячи з розрахунку встановленої у цьому договорі процентної ставки і фактичного; залишку заборгованості не рідше одного разу на місяць, а позичальник сплачує; проценти щомісячно до 3-го числа (включно) наступного за звітним місяці, при цьому датою сплати процентів вважається дата зарахування сплаченої суми на рахунок відповідача.

У відповідності до п. 8.1. договору кредиту, за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісій відповідач має право нарахувати позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми простроченої заборгованості. Пеня нараховується за весь строк дії договору кредиту до повного виконання позивачем зобов'язань по погашенню простроченої заборгованості.

Згідно з п. 6.2.1. договору кредиту, позивач зобов'язався здійснювати своєчасні повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти та виконувати всі зобов'язання повному обсязі у строки, передбачені договором кредиту.

Зобов'язання позивача щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки, а також інших витрат передбачених договором кредиту (надалі основне зобов'язання) забезпечуються заставою майнових прав на грошові кошти, які належать Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Рітейл-Страхування" (надалі - майновий поручитель, заставодержатель), що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку № 601 в ПАТ "Енергобанк" у відповідності до умов договору банківського вкладу № 81316/1 /К від 28.12.2012 (зі змінами відповідно до додаткових угод № 1 від 28.12.2012, № 2 від 30.01.2013, № Б/Н від 31.01.2014 та № ДУ-81316/1/К-2601 від 31.01.2014), укладеного між відповідачем та майновим поручителем, що випливає з пунктів 1.3.-1.4. договору застави, укладеного між майновим поручителем та відповідачем 28.12.2012 (зі змінами відповідно до додаткових угод № 1 від 30.01.2013 та додаткової угоди № 2 від 31.01.2014 (надалі договір застави).

Згідно з п.п. 2.4.4. п. 2.4. договору застави, заставодержатель має право задовольнити за рахунок предмета застави всі свої вимоги у повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, неустойку, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, всі інші вимоги, що випливають з договору кредиту, а також витрати, пов'язані із зверненням стягнення на предмет застави.|

Відповідно до умов договору застави заставодержатель набуває права звернути стягнення на предмет застави, якщо на день визначений основним зобов'язанням, заставодавець не поверне заставодержателю кредит в повному обсязі чи його частину та/ або не сплатить проценти за користування кредитом, та/або не сплатить комісійну винагороду, та/або не сплатить штрафні санкції, та/або іншу заборгованість та платежі, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання (пп. 3.1.1).

Відповідно до п. 3.2. договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється шляхом відступлення заставодержателю заставленого права. Сторони погоджують, що укладення додаткових документів для підтвердження звернення стягнення на заставлене право та його реалізації, крім цього договору не потрібно.

Пунктом 3.3. договору застави передбачено, що у випадку звернення стягнення на предмет застави заставодержатель зобов'язаний повідомити в порядку, передбаченому чинним законодавством України, заставодавця та інших обтяжувачів заставленого права про порушення основного зобов'язання та про свій намір набути на свою користь заставлене право. Якщо протягом 30 календарних днів з моменту направлення повідомлення основне зобов'язання залишається невиконаним, заставодавець вважається таким, що відступив, а заставодавець таким, що прийняв право вимоги грошових коштів, які є предметом застави, згідно з депозитним договором.

З цього моменту заставодержатель має право перерахувати заставлені грошові кошти на будь-який інший власний рахунок та задовольнити таким чином свої вимоги за кредитним договором.

Із матеріалів справи вбачається, що позичальник звернувся до майнового поручителя із листом, яким позичальник через відсутність можливості вчасно погасити існуючу прострочену заборгованість та у звязку із закінченням строку повернення кредиту за договором кредиту - 30.01.2015, з метою запобігання сплати кредитору додаткових сум, що можуть бути викликані простроченням виконання (проценти, збитки), просив майнового поручителя виконати зобовязання позичальника за договором кредиту шляхом передачі заставодержателю майнового права на грошові кошти, які є предметом забезпечення за договором застави або іншим можливим способом.

Згодом позивач листом від 27.01.2015 вих. №54-01/15 повідомило відповідача, що не заперечує проти зарахування коштів, що належать майновому поручителю і виступають забезпеченням за договором кредиту, в рахунок погашення всієї заборгованості за договором.

Листом від 05.02.2015 майновий поручитель повідомив позичальника про виконання у повному обсязі його зобовязань за договором кредиту за рахунок предмета застави та запропонував провести акт звірки заборгованості.

11.02.2015 між майновим поручителем та позичальником складено акт звірки заборгованості. Крім того, 11.02.2015 між майновим поручителем та позичальником було укладено угоду про реструктуризацію заборгованості.

Водночас згідно наданих відповідачем в матеріали справи виписках по рахунку позивача погашення кредиту та процентів за кредитним договором прострочено відповідачем.

Предметом позову у справі є матеріально правова вимога позивача до відповідача про визнання припиненим зобовязань позивача за кредитним договором № 1212-04 від 28.12.2012 та про визнання припиненим кредитного договору № 1212-04 від 28.12.2012.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кредитний договір №1212-04 від 28.12.2012 є договором кредиту, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 71 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до положень ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 20 Закону України "Про заставу", ст. 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. І ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Аналогічне правило закріплено і в ч. І ст. 590 ЦК України.

Відповідно до ст. 598, 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На підтвердження виконання третьою особою зобовязань позивача за кредитним договором, позивачем надано суду переписку між ним та третьою особою, акт звірки заборгованості між позивачем та третьою особою та угоду про реструктуризацію заборгованості укладену між позивачем та третьою особою.

Відповідно до ст. 34 ГПК України обставин справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Договір застави укладений між відповідачем та третьою особою передбачає певний порядок звернення стягнення на предмет застави, в тому числі направлення заставодержателем повідомлення зуставодавцю про намір набути на свою користь заставлене право. Крім того, звернення стягнення на предмет застави є правом відповідача, яким останній може скористатися, а може і не скористатися.

Матеріали справи не містять доказів реалізації відповідачем його права на звернення стягнення на предмет застави. Більш того, матеріали справи містять банківські виписки, із яких вбачається наявність у позивача перед відповідачем заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 38 ГПК України сторонами доказів.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з огляду на відмову в задоволенні позовних вимог витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

3. Копію рішення розіслати сторонам у справі.

Повне рішення складено 24.12.2015.

Суддя Л. Д. Головатюк