РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2015Справа №910/27543/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Олійний дім»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Спецтехнохімкомплект»
простягнення 64 646,30 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:ОСОБА_1
від відповідача:не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Олійний дім» (надалі ТОВ «Олійний дім») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтехнохімкомплект» (надалі ТОВ «Спецтехнохімкомплект») про стягнення 64 646,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем було частково оплачено вартість товару згідно договору поставки №16/10-14-2 від 16.10.2014 р., а відповідач належним чином зобовязання по поставці товару не виконав, в звязку з чим позивач просить повернути на його користь суму попередньої оплати у розмірі 40 000,00 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 23 660,00 грн. та 3% річних у розмірі 986,30 грн. внаслідок неналежного виконання зобовязання з поставки товару, а також розірвання вказаного договору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.10.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 16.11.2015 р.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 16.11.2015 р. та 07.12.2015 р. розгляд справи відкладався на 07.12.2015 р. та 23.12.2015 р. відповідно у звязку із неявкою представника відповідача та неподанням витребуваних доказів.

Представник позивача в судове засідання зявився, вимоги ухвал суду виконав, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується відмітками на звороті ухвали суду.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 02660, м. Київ, вул. М. Раскової, 4, оф. 3, на яку було відправлено ухвалу суду, підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № від 03.12.2015 р., матеріалами справи та вказано в позові.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Одночасно, ст. 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно з п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

За таких обставин, незважаючи на те, що відповідач у судові засідання 16.11.2015 р., 07.12.2015 р. та 23.11.2015 р. не з'явився, за висновками суду, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.10.2014 р. між ТОВ «Олійний дім» (покупець) та ТОВ «Спецтехнохімкомплект» (постачальник) був укладений договір поставки №16/10-14-2 (надалі «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобовязується поставити і передати у власність покупцю: ємність металеву (залізничну цистерну) обємом 73 м.куб., б/у, горизонтальну, в кількості 3 штуки, за ціною 65 000,00 грн. з ПДВ.

За змістом п. 1.4 Договору загальна сума договору складає 195 000,00 грн. з ПДВ.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що розрахунки за товар здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний в цьому договорі, у наступному порядку:

- 30% - передоплата в момент підписання договору протягом 3 банківських днів з дати виставляння рахунку на цистерни;

- 70% - оплата по факту доставки цистерн на склад покупця.

Згідно з п. 3.3 Договору термін постачання товару до 01.12.2014 р.

На виконання умов Договору позивачем було перераховано суму попередньої оплати у розмірі 105 000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

Відповідач частково поставив на користь позивача товар на суму 65 000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №73 від 05.11.2014 р.

Спір у справі виник у звязку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобовязання по поставці товару, у звязку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 40 000,00 грн.

Укладений сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджується перерахування позивачем на рахунок відповідача вартості передоплати за товар у розмірі 105 000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом п. 3.3 Договору термін постачання товару до 01.12.2014 р.

Відповідач частково поставив на користь позивача товар на суму 65 000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №73 від 05.11.2014 р.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано суду доказів поставки товару на загальну суму Договору у визначений його п. 3.3 строк.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Листом №17/04 від 17.04.2015 р. позивач звернувся до відповідача із вимогою повернути грошові кошти, сплачені в якості передоплати у розмірі 40 000,00 грн., у звязку з невиконання зобовязання з поставки товару.

Таким чином, у відповідача виникло грошове зобовязання по поверненню позивачу передоплати у розмірі 40 000,00 грн., а строк його виконання настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобовязання по сплаті на користь позивача 40 000,00 грн. згідно ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «Олійний дім» про стягнення з ТОВ «Спецтехнохімкомплект» заборгованості у розмірі 40 000,00 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 23 660,00 грн. та 3% річних у розмірі 986,30 грн. за період прострочення з 02.12.2014 р. по 01.06.2015 р.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по поставці товару не виконав, а тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.3 Договору передбачено, що в разі прострочення постачання товару в строк встановлений п. 3.3 цього договору постачальник виплачує покупцеві пеню у розмірі 0,1% від договірної вартості простроченого до постачання товару за кожен день прострочення постачання. Пеня виплачується постачальником протягом 10 банківських днів з дати виставляння покупцем рахунку до оплати.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача пеню у розмірі 23 660,00 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В той же час, згідно з п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 р. обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Слід зазначити, що відносини з приводу стягнення з постачальника суми попередньої оплати регулюються, зокрема, ст. 693 Цивільного кодексу України, в частині третій якої встановлено, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати, а відтак, до правовідносин, що склались між сторонами, положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України застосуванню не підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №3-30гс13 від 15.10.2013 р.

З огляду на викладене, відсутні підстави для стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 986,30 грн.

Стосовно заявленої позивачем вимоги про розірвання Договору суд відзначає наступне.

Згідно з п. 7.1 Договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк дії цього договору починає свій перебіг у момент, визначений п. 7.1 цього договору та закінчується після повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором (п. 7.2).

Як було встановлено раніше, відповідачем свого зобовязання з поставки товару за Договором у визначений строк виконано не було.

Згідно ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зазначеною правовою нормою законодавець поділяє підстави для розірвання договору у судовому порядку на законні та договірні. Так, підставами для розірвання договору, що випливають зі змісту закону є істотне порушення договору винною стороною та інші випадки, передбачені законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України).

Отже, приписи ст. 651 Цивільного кодексу України пов'язують можливість розірвання договору у зв'язку з порушенням стороною його умов лише у разі, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення договору визначається за об'єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того на, що особа розраховувала при укладенні договору.

Аналогічні висновки містяться у постановах Вищого господарського суду України від 01.04.2013 р. у справі №5002-21/2895-2012 та від 18.04.2013 р. у справі №5023/4499/12.

З правової природи відносин поставки вбачається, що при укладанні вказаного договору покупець, перш за все, має на меті отримання оплаченого товару.

Відтак, невиконання відповідачем зобовязання з поставки всього обсягу оплаченого товару свідчить про позбавлення позивача того, на що він розраховував при укладенні Договору.

Враховуючи встановлений судом факт невиконання відповідачем зобовязання з поставки товару, вимога позивача про розірвання Договору є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ТОВ «Спецтехнохімкомплект» на користь ТОВ «Олійний дім» заборгованості у розмірі 40 000,00 грн. та пені у розмірі 23 660,00 грн., а також розірвання Договору.

В іншій частині заявлених позовних вимог необхідно відмовити з викладених підстав.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійний дім» задовольнити частково.

2. Розірвати договір поставки №16/10-14-2, укладений 16.10.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Олійний дім» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецтехнохімкомплект».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтехнохімкомплект» (02660, вул. М. Раскової, 4, оф. 3; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійний дім» (53020, Дніпропетровська обл., Криворізький р-н, с. Лозоватка, вул. Леніна, 135-Г; ідентифікаційний код 35191360) заборгованість у розмірі 40 000 (сорок тисяч) грн. 00 коп., пеню у розмірі 23 660 (двадцять три тисячі шістсот шістдесят) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 417 (дві тисячі чотириста сімнадцять) грн. 42 коп. Видати наказ.

4. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.12.2015 р.

Суддя В.П. Босий