ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2015 р. Справа № 911/4512/15

За позовом Cільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Добродій»

до першого відповідача ОСОБА_1 сільськогосподарського товариства «Заплавний»

та другого відповідача ОСОБА_2 сільської ради Броварського району Київської області

про визнання недійсними рішень та правочину

Суддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_3 (дов. б/н від 01.05.2015), ОСОБА_4 (директор);

від першого відповідача не зявилися;

від другого відповідача ОСОБА_5 (дов. б/н від 29.05.2014).

Обставини справи:

Cільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Добродій» (далі позивач) звернулося з позовом до ОСОБА_1 сільськогосподарського товариства «Заплавний» (далі перший відповідач) та ОСОБА_2 сільської ради Броварського району Київської області (далі другий відповідач) про визнання недійсним рішення зборів уповноважених членів ОСОБА_1 сільськогосподарського підприємства «Заплавний» від 18.06.2002 про територіальний обмін рівноцінними по вартості земельними ділянками колективної власності та землями запасу, оформленого випискою з протоколу № 9, визнання недійсним рішення зборів власників земельних паїв ОСОБА_1 сільськогосподарського підприємства «Заплавний» від 28.09.2004 про обмін земель, які раніше підлягали розпаюванню на землі запасу сільської ради, оформлене протоколом від 28.09.2004 та визнання недійсним правочину щодо обміну земельних ділянок колективної власності ОСОБА_1 сільськогосподарського підприємства «Заплавний» на земельні ділянки з земель запасу ОСОБА_2 сільської ради Броварського району Київської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок проведеного між ОСОБА_2 сільською радою Броварського району Київської області та ОСОБА_1 сільськогосподарським товариством «Заплавний», правонаступником якого є позивач, обміну земельними ділянками запасу та земельними ділянками колективної власності порушено право позивача на землю, внаслідок чого позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.10.2015 порушено провадження у справі № 911/4512/15, розгляд справи призначено на 30.10.2015.

30.10.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача, в порядку ч. 7 ч. 1 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України, надійшло клопотання про фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу від 30.10.2015 (вх. № 25678/15 від 30.10.2015), яке задоволено судом.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.10.2015 продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 11.12.2015.

11.12.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від другого відповідача надійшов відзив на позов від 11.12.2015 (вх. № 29540/15 від 11.12.2015 ), згідно якої останній визнав позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, який прийнято судом. Також другим відповідачем заявлено клопотання про застосування до позовних вимог позовної давності та відмову у задоволенні вказаних позовних вимог у звязку з пропуском строку позовної давності на підставі ст. 267 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.12.2015 розгляд справи відкладено на 18.12.2015.

У судовому засіданні 18.12.2015 представники позивача підтримали позов повністю, представник другого відповідача заперечив проти задоволення позову.

Перший відповідача в судове засідання 18.12.2015 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка першого відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника першого відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників позивача та другого відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач в якості обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18.06.2002 збори уповноважених членів КСП «Заплавний» прийняли рішення провести територіальний обмін рівноцінними по вартості земельними ділянками, а саме: - три земельні ділянки колективної власності КСП «Заплавний» загальною площею 127,6 га, з них ріллі 125,1 га, в т.ч. осушеної 38 га, госп. Шляхів 2,5 га передати до земель запасу ОСОБА_2 сільської ради; - три земельні ділянки запасу загальною площею 148,2 га, з них ріллі 148,1 га, в т.ч. осушеної 17,5 га, госп. Шляхів 0,1 га передати до земель колективної власності для забезпечення земельними паями громадян власників сертифікатів КСП «Заплавний», призначеними для товарного сільськогосподарського виробництва. На підтвердження вказаного позивачем надано копію виписки з протоколу зборів уповноважених членів КСП «Заплавний» Броварського району Київської області № 9 від 18.06.2002.

Крім того, позивач посилається на те, що 28.09.2004 відбулися збори власників земельних паїв КСП «Заплавного», якими вирішено затвердити обмін розпайованих раніше земель, які придатні до сільськогосподарського використання землі запасу сільської ради. На підтвердження вказаного позивачем надано суду копію протоколу зборів власників земельних паїв КСП «Заплавного» від 28.09.2004.

Також, позивач зазначає, що прийняття оспорюваних рішень та здійснення оспорюваного правочину порушує права позивача на землю (право володіння, користування та розпорядження відповідними земельним ділянками), оскільки позивач є правонаступником першого відповідача, в тому числі і в частині прав на земельні ділянки.

Позивач зазначає, що повне правонаступництво позивача за першим відповідачем виникло в процесі банкрутства останнього на підставі ухвали господарського суду Київської області від 29.10.2002 у справі № 136/1б-99 (а.с. 116), якою замінено КСП «Заплавний» на правонаступника СТОВ «Добродій».

Як вбачається з п.п. 10.2., 10.5. статуту ОСОБА_1 сільськогосподарського підприємства «Заплавний», затвердженого рішенням зборів громадян працівників радгоспу «Заплавний», оформленого протоколом № 1 від 11.11.1997 (а.с. 24-35), копія якого надана суду позивачем, вищим органом управління підприємством є загальні збори членів підприємства (збори уповноважених). У період між зборами справами підприємства управляє правління підприємства. У деяких випадках, коли скликати загальні збори важко, для розвязання питань, що належать до відання загальних зборів, скликаються збори уповноважених.

Cуд встановив, що позивачем не надано суду оригінали протоколу зборів уповноважених членів КСП «Заплавний» Броварського району Київської області № 9 від 18.06.2002 та протоколу зборів власників земельних паїв КСП «Заплавного» від 28.09.2004, у судовому засіданні вказані документи не були досліджені, оскільки, як повідомив суду представник позивача, за повідомлення Архівного відділу Броварської районної державної адміністрації Київської області (лист № 238а від 28.09.2013) зазначені документи до архівного відділу не надходили. У відділі Держземагенства у Броварському районі Київської області оригінали цих документів також відсутні (лист № 894 від 23.05.2013).

Договір щодо обміну земельних ділянок колективної власності ОСОБА_1 сільськогосподарського підприємства «Заплавний» на земельні ділянки з земель запасу ОСОБА_2 сільської ради Броварського району Київської області в матеріалах справи також відсутній.

Предметом позову є вимога про визнання недійсним рішення зборів уповноважених членів ОСОБА_1 сільськогосподарського підприємства «Заплавний» від 18.06.2002 про територіальний обмін рівноцінними по вартості земельними ділянками колективної власності та землями запасу, оформленого випискою з протоколу № 9, визнання недійсним рішення зборів власників земельних паїв ОСОБА_1 сільськогосподарського підприємства «Заплавний» від 28.09.2004 про обмін земель, які раніше підлягали розпаюванню на землі запасу сільської ради, оформлене протоколом від 28.09.2004 та визнання недійсним правочину щодо обміну земельних ділянок колективної власності ОСОБА_1 сільськогосподарського підприємства «Заплавний» на земельні ділянки з земель запасу ОСОБА_2 сільської ради Броварського району Київської області.

Згідно ст. 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон) колективне сільськогосподарське підприємство (надалі - підприємство) є добровільним об'єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону об'єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об'єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об'єднань, учасником яких є підприємство. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам.

Земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у постійне або тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, а право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором (ст. 10 Закону).

Статтею 23 Закону передбачено, що вищим органом самоврядування у підприємстві є загальні збори його членів або збори уповноважених. У період між зборами справами підприємства управляє правління. Повноваження загальних зборів (зборів уповноважених) і правління визначаються статутом підприємства. Загальні збори (збори уповноважених): приймають Статут підприємства, вносять до нього зміни та доповнення; вирішують питання про обрання правління, його голови та ревізійної комісії підприємства; приймають рішення про реорганізацію і ліквідацію підприємства, про його участь в акціонерних товариствах, корпораціях, асоціаціях, концернах та інших об'єднаннях; вирішують інші важливі питання діяльності підприємства.

За договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар (ч. 1 ст. 715 ЦК України).

Відповідно до ст. 716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною першої статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 34 ГПК України).

Суд встановив, що позивачем, в порушення вимог ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, не доведено суду існування оспорюваних рішення зборів уповноважених членів ОСОБА_1 сільськогосподарського підприємства «Заплавний» від 18.06.2002 про територіальний обмін рівноцінними по вартості земельними ділянками колективної власності та землями запасу, оформленого випискою з протоколу № 9 та рішення зборів власників земельних паїв ОСОБА_1 сільськогосподарського підприємства «Заплавний» від 28.09.2004 про обмін земель, які раніше підлягали розпаюванню на землі запасу сільської ради, оформленого протоколом від 28.09.2004, оскільки оригінали зазначених протоколів суду не надано та за повідомлення Архівного відділу Броварської районної державної адміністрації Київської області (лист № 238а від 28.09.2013) зазначені документи до архівного відділу не надходили. У відділі Держземагенства у Броварському районі Київської області оригінали цих документів також відсутні (лист № 894 від 23.05.2013); письмовий договір щодо обміну земельними ділянками в матеріалах справи також відсутній.

Крім того, з наданих позивачем копії виписки з протоколу зборів уповноважених членів КСП «Заплавний» № 9 від 18.06.2002 та копії протоколу зборів власників земельних паїв КСП «Заплавний» від 28.09.2004 неможливо встановити про обмін саме яких земельних ділянок домовилися між собою відповідачі та чи був перший відповідач субєктом колективної власності на спірні земельні ділянки.

Судом критично оцінюються посилання представника позивача на те, що він є правонаступником першого відповідача повністю, у тому числі в частині прав на земельні ділянки ОСОБА_1 сільськогосподарського товариства «Заплавний», оскільки як вбачається із мотивувальної частини ухвали господарського суду Київської області від 29.10.2003 у справі № 136/16-99, СТОВ «Добродій» є частковим правонаступником КСП «Заплавний», а саме по боргах перед ДПІ та ПФУ, які в числі інших є кредиторами у справі про банкрутство по сплаті податків та зборів (обовязкових платежів).

Ніяких інших відносин правонаступництва із вказаної вище ухвали суду не вбачається, так само як не вбачається обсяг майна, прав та обов'язків, які мали перейти від КСП «Заплавний» до СТОВ «Добродій».

Крім того, позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували виникнення правонаступництва між КСП «Заплавний» та СТОВ «Добродій» та його обсяг.

Щодо посилань позивача на п. 1.1. Статуту СТОВ «Добродій» (в редакції 2014 року), де зазначено, що СТОВ «Добродій» є правонаступником КСП «Заплавний» усіх майнових та/або немайнових прав і обовязків КСП «Заплавний», зокрема, прав власності на рухоме, нерухоме майно, земельні ділянки, будівлі, споруди, прав користування земельними ділянками, будівлями, спорудами, рухомим майном тошо суд вважає за необхідне зазначити, що статут є внутрішнім документом підприємства, який визначає основи його діяльності та регулює взаємовідносини між органами управління та контролю, а також між його засновниками (учасниками).

Разом з цим статут не породжує будь-які правові наслідки, права та обов'язки для третіх осіб, які не є його засновниками (учасниками) або посадовими особами.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наявність у статуті СТОВ «Добродій» посилання на правонаступництво щодо КСП «Заплавний» жодним чином не впливає на зміну, виникнення чи припинення прав та обов'язків інших осіб та не породжує для них будь-яких правових наслідків.

Крім того, відповідно до статті 34 Закону України «Про підприємства в України» (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) правонаступництво виникає лише вразі реорганізації (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства.

Жодних доказів того, що СТОВ «Добродій» було створено в результаті реорганізації КСП «Заплавний» і є його правонаступником за законом, позивачем суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним рішення зборів уповноважених членів ОСОБА_1 сільськогосподарського підприємства «Заплавний» від 18.06.2002 про територіальний обмін рівноцінними по вартості земельними ділянками колективної власності та землями запасу, оформленого випискою з протоколу № 9, визнання недійсним рішення зборів власників земельних паїв ОСОБА_1 сільськогосподарського підприємства «Заплавний» від 28.09.2004 про обмін земель, які раніше підлягали розпаюванню на землі запасу сільської ради, оформлене протоколом від 28.09.2004 та визнання недійсним правочину щодо обміну земельних ділянок колективної власності ОСОБА_1 сільськогосподарського підприємства «Заплавний» на земельні ділянки з земель запасу ОСОБА_2 сільської ради Броварського району Київської області є безпідставними, необгурнтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також відповідачем заявлено клопотання про сплив строку позовної давності, згідно якого останній просить суд застосувати до позовних вимог про визнання недійсним рішення зборів уповноважених членів ОСОБА_1 сільськогосподарського підприємства «Заплавний» від 18.06.2002 про територіальний обмін рівноцінними по вартості земельними ділянками колективної власності та землями запасу, оформленого випискою з протоколу № 9, визнання недійсним рішення зборів власників земельних паїв ОСОБА_1 сільськогосподарського підприємства «Заплавний» від 28.09.2004 про обмін земель, які раніше підлягали розпаюванню на землі запасу сільської ради, оформлене протоколом від 28.09.2004 та визнання недійсним правочину щодо обміну земельних ділянок колективної власності ОСОБА_1 сільськогосподарського підприємства «Заплавний» на земельні ділянки з земель запасу ОСОБА_2 сільської ради Броварського району Київської області позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог на підставі ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013 за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи відсутність встановлення судом порушення прав чи інтересів позивача, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування позовної давності до вимог позивача про визнання недійсним рішення зборів уповноважених членів ОСОБА_1 сільськогосподарського підприємства «Заплавний» від 18.06.2002 про територіальний обмін рівноцінними по вартості земельними ділянками колективної власності та землями запасу, оформленого випискою з протоколу № 9, визнання недійсним рішення зборів власників земельних паїв ОСОБА_1 сільськогосподарського підприємства «Заплавний» від 28.09.2004 про обмін земель, які раніше підлягали розпаюванню на землі запасу сільської ради, оформлене протоколом від 28.09.2004 та визнання недійсним правочину щодо обміну земельних ділянок колективної власності ОСОБА_1 сільськогосподарського підприємства «Заплавний» на земельні ділянки з земель запасу ОСОБА_2 сільської ради Броварського району Київської області.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено: 22.12.2015

Суддя П.В.Горбасенко