ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2015 р.Справа № 915/1331/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Петрова М.С.

суддів: Разюк Г.П., Колоколова С.І.

при секретарі судового засідання: Полінецькій В.С

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 101, дата видачі : 14.08.15;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 368/02/08-23/15, дата видачі : 25.11.15;

від прокуратури: ОСОБА_3, посвідчення № 035076, дата видачі : 13.08.15.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства Племрепродуктор Степове

на рішення господарського суду Миколаївської області від 05.10.2015 р.

по справі № 915/1331/15

за позовом Державного підприємства Племрепродуктор Степове

до Департаменту агропромислового розвитку Миколаївської обласної державної

адміністрації

за участю прокурора Миколаївської області

про визнання недійсним договору.

В С Т А Н О В И В :

23.07.2015 р. Державне підприємство Племрепродуктор Степове (далі по тексту ДП «Племрепродуктор «Степове») звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом про визнання недійсним договору № 9 про передачу зернозбиральних комбайнів Дойц-Фар марки Топлайнер моделі 4065 НТS на умовах фінансової допомоги на зворотній основі, який був укладений у травні 1999 року без зазначення конкретного дня цього місяця. Вказані позовні вимоги ґрунтуються на тому, що відповідач не виконав умови спірного договору купівлі-продажу щодо передачі документів на комбайни (технічні паспорти, свідоцтва та інш.) та документів первинного бухгалтерського обліку про передачу комбайнів (видаткові накладні), а отже на думку позивача не відбулася процедура передачі товару, а тому ці обставини є підставою для визнання спірного договору недійсним. В той же час позивач також зазначає на те, що у звязку із непереданням відповідачем товару за спірним договором він є неукладеним.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 05.10.15 р. (суддя Смородінова О.Г.) у позові ДП «Племрепродуктор «Степове» відмовлено з огляду на те, що позивач не довів належними доказами обставини, які б могли бути підставою для визнання спірного договору недійсним, а наявні матеріали справи свідчать про виконання відповідачем своїх обовязків за спірним договором по передачі 2-х комбайнів позивачу та документації до них, оскільки позивач протягом 16 років використовував комбайни та не висував до відповідача жодних претензій щодо відсутності технічної документації на комбайни або їх недокомплектації, а також сплатив відповідачу 45% вартості комбайнів.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ДП «Племрепродуктор «Степове» через господарський суд Миколаївської області звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду 1 інстанції та задовольнити позов, оскільки воно прийнято із неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду ґрунтуються на припущеннях та не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ДП «Племрепродуктор «Степове» посилається на те, що суд 1 інстанції при прийнятті оскарженого рішення не врахував тієї обставини, що відповідач не є власником майна, відчужуваного за спірним договором, який має ознаки договору купівлі-продажу, а тому не мав права на відчуження цього майна, тобто договір укладений неуповноваженою особою і суперечить положенням ст. 225 ЦК УРСР, що був чинний на час укладання спірного договору.

Скаржник також зазначає на те, що спірний договір має також ознаки договору фінансового лізингу. Однак, відповідач відповідно із ст.3 Закону України «Про лізинг» в редакції, яка була чинною на час укладання спірного договору, не може бути стороною договору лізингу, а предмет спірного договору всупереч положенням ст.2 цього ж Закону не може бути обєктом лізингу.

За твердженням скаржника спірний договір суперечить і положенням Закону України «Про передачу обєктів права державної та комунальної власності» та постанові Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 р. «Про передачу обєктів права державної та комунальної власності», оскільки передача майна за спірним договором з комунальної у державну власність мала відбуватися за умови наявності на це згоди органу управління радгоспом «степовий» - Міністерства агропромислового комплексу та на підставі акту комісії з передачі майна.

На думку скаржника суд 1 інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов хибного висновку про передання відповідачем комбайнів, так як відсутні видаткова накладна та докази передання відповідачем документів на комбайни.

Прокуратура Миколаївської області у відзиві на апеляційну скаргу просила залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін, вважаючи його обґрунтованим та таким, що відповідає наявним матеріалам справи і чинному законодавству.

Відповідач в судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін,прокурора, перевіривши правильність юридичної оцінки судом першої інстанції встановлених фактичних обставин справи і застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія приходить до наступного.

24 грудня 1998 року Миколаївською обласною радою прийнято рішення № 4 яким, зокрема, Управлінню сільського господарства та продовольства облдержадміністрації збільшено обсяги видатків бюджету для надання фінансової підтримки на зворотній основі на придбання сільськогосподарської техніки для господарств області на суму 18600,00 тис. грн.

На виконання вищевказаного рішення обласної ради від 24.12.1998 р. № 4, головою Миколаївської облдержадміністрації було затверджено розпорядження від 11.05.1999 р. № 261-р про передачу зернозбиральних комбайнів сільськогосподарським товаровиробникам області строком на 20 років через управління агропромислового комплексу облдержадміністрації.

11.05.1999 року Миколаївською обласною державною адміністрацією прийнято розпорядження № 261-р Про передачу зернозбиральних комбайнів сільськогосподарським виробникам області строком на 20 років.

До розпорядження був затверджений перелік господарств і машинно-технологічних станцій, яким передаються зернозбиральні комбайни Топлайнер 4065 НТS строком на 20 років, з яких вбачається і Радгосп Степовий Миколаївського району, та затверджений механізм розрахунків за одержані сільгоспвиробниками області зернозбиральні комбайни Дойц-Фар марки Топлайнер моделі 4065 НТS на умовах фінансової допомоги на зворотній основі, згідно з п. 2 якого сільгосптоваровиробники протягом 20 років повертають до обласного бюджету кожного року кошти в розмірі 49000,00 грн. до 01.08-40%; до 01.10-30%; до 01.11-30% цієї суми.

В травні 1999 року між Управлінням агропромислового комплексу облдержадміністрації ( відповідно до п. 1 розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації № 35-р від 26.01.99 р.; п. 6 розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації № 355-р від 09.11.07 р.; підпункту 6 п. 5 розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації № 50-р від 25.02.2013 р., Управління перейменовано у Департамент агропромислового розвитку Миколаївської обласної державної адміністрації.), як власником, в особі начальника управління та Радгоспом Степовий, правонаступником якого відповідно до п. 1.1 та 1.2 Статуту Державного підприємства Племрепродуктор Степове, є ДП Племрепродуктор Степове, в подальшому - одержувач, в особі голови правління ОСОБА_4 було укладено договір № 9 про передачу зернозбиральних комбайнів Дойц-Фар марки Топлайнер моделі 4065 НТS на умовах фінансової допомоги на зворотній основі.

Згідно з предметом вказаного договору власник передає два зернозбиральних комбайна Дойц-Фар марки Топлайнер моделі 4065 НТS на умовах повернення вартості до обласного бюджету, а одержувач приймає цих два комбайни на загальну суму 1,958 тис. грн. строком на 20 років.

Пунктом 2.2 договору сторони обумовили строки та порядок повернення коштів до обласного бюджету протягом 20 років.

Пунктом 4.1 сторони встановили, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 01.01.2020 року.

В подальшому, у звязку із змінами терміну повернення фінансової підтримки до обласного бюджету (розпорядження облдержадміністрації від 02.07.2001 № 399-р) сторони уклали договір б/н від 21.08.2001 р. Про передачу зернозбиральних комбайнів, зі строком його дії до 2018 року.

На підставі наведеного, судом 1 інстанції правильно встановлено, що між позивачем та відповідачем фактично було укладено два договори про передачу двох зернозбиральних комбайнів Дойц-Фар марки Топлайнер 85 моделі 4065 HTS.

Однак, згідно з твердженням представників відповідача, другий договір був укладений з метою приведення умов щодо оплати вартості переданих комбайнів із порядом та строками, зазначеними у розпорядженні Миколаївської ОДА від 02.07.2001р. № 399-р Про внесення змін до розпорядження голови облдержадміністрації від 11.05.99 № 261-р, а фактично відповідачу було передано лише два зернозбиральних комбайна. Будь-яких інших комбайнів Дойц-Фар марки Топлайнер моделі 4065 HTS, окрім первісно переданих, відповідачу починаючи з 1999 року не передавалось. Вказані обставини не були спростовані позивачем в судовому засіданні.

Як зазначалося вище, позивач просить визнати недійсним договір № 9 про передачу зернозбиральних комбайнів Дойц-Фар марки Топлайнер моделі 4065 НТS на умовах фінансової допомоги на зворотній основі, укладений сторонами у травні 1999 р.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Також, частинами 1 та 5 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» передбачено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Підставою для визнання спірного договору недійсним позивач зазначив те, що відповідач не виконав його умови щодо передачі документів на комбайни (технічні паспорти, свідоцтва та інше) та документів первинного бухгалтерського обліку про передачу комбайнів (видаткові накладні), тобто на думку позивача не відбулася процедура передачі товару, а відповідно із цим порушено вимоги ст. 662 ЦК України.

Частиною 2 ст. 662 ЦК України передбачено, що продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, згідно п.2.1 оспорюваного договору, радгосп Степовий прийняв два зернозбиральних комбайни без будь-яких зауважень щодо відсутності документації, що засвідчено підписом керівника підприємства.

Сам договір не передбачає будь-яких додатків.

Матеріали справи також свідчать, що техніка знаходиться на території підприємства та відповідно до листа ДП Племрепродуктор Степове від 17.02.2015 № 24, комбайни у кількості 2 од. перебувають на балансі підприємства і мають інвентарні номери 00024901 та 00024902 (лист долучений до справи).

Також, до матеріалів справи відповідачем надані докази, які свідчать про проведення оплат позивачем за техніку по договору 1999 року (акти звірки).

Враховуючи зазначене, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, що договірні зобов'язання щодо передачі майна в користування позивачу відповідачем були виконані.

Крім того, протягом 1999 - 2014 років (16 років) підприємство позивача фактично використовувало техніку у своїй виробничій діяльності та жодного разу не порушувало питання щодо відсутності технічної документації або недокомплектації техніки.

За твердженням відповідача, що не спростовано позивачем, за період з 1999 року по 2007 рік до обласного бюджету підприємством повернено 883,5 тис. грн. (45%) вартості комбайнів згідно умов договору, що підтверджується виписками головного управління державної казначейської служби України у Миколаївській області з 2003 по 2007 роки.

Також факт проведення розрахунків ДП Племрепродуктор Степове за зернозбиральні комбайни підтверджується матеріалами позапланової ревізії фінансово-господарської діяльності департаменту агропромислового розвитку облдержадміністрації за період з 01.01.1999 по 01.03.2015 державною фінансовою інспекцією у Миколаївської області.

Всі вищенаведені обставини також свідчать про те, що відповідач у повному обсязі виконав свої зобовязання щодо передачі майна позивачу.

За вищенаведених обставин суд 1 інстанції дійшов правомірного висновку про те, що з вказаних позивачем підстав спірний договір не може бути визнано недійсним.

В апеляційній скарзі позивач зазначив на те, що відповідач не мав права на укладення оспорюваного договору.

Згідно із наявними матеріалами справи Миколаївська обласна рада 24.12.1998 прийняла рішення № 4 яким, зокрема, управлінню сільського господарства та продовольства облдержадміністрації збільшено обсяги видатків бюджету для надання фінансової підтримки на зворотній основі на придбання сільськогосподарської

техніки для господарств області на суму 18600,00 тис. грн.

Миколаївською обласною державною адміністрацією 11.05.1999 прийнято розпорядження №261-р. «Про передачу зернозбиральних комбайнів сільськогосподарським виробником області строком на 20 років».

Вказаним розпорядженням передбачено, що передану зернозбиральних комбайнів здійснює Управління: агропромислового комплексу облдержадміністрації.

Таким чином, цим розпорядженням Миколаївська обласна державна адміністрація уповноважила Управління агропромислового комплексу на укладення договорів про передачу зернозбиральних комбайнів на умовах фінансової допомоги на зворотній основі, у тому числі з позивачем; на виконання рішення Миколаївської обласної ради №4 від 24.12.1998,

Вищенаведеним спростовуються доводи позивача щодо відсутності у відповідача повноважень на укладення оспорюваного договору.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1. ст.627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 2 ст. 628 ЦК України передбачається, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішанні договір).

Згідно з ч. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору ,що не суперечать законодавству.

Під час розгляду справи судом першої інстанції правильно встановлено, що оспорюваний договір має ознаки договорів лізингу, купівлі - продажу та поставки.

При цьому, цей договір має істотні умови вказаних видів договорів - предмет, строк поставки (користування), кількість (поставленого товару) і ціну.

Таким чином, оскільки оспорюваний договір має певні ознаки договору лізингу одночасно з ознаками інших видів договорів, необґрунтованим є твердження скаржника про те що, відповідач не міг бути стороною договору лізингу.

Наявні матеріали справи свідчать про те, що на підставі оспорюваного договору фактично відбулось надання фінансової допомоги позивачу за рахунок коштів обласного бюджету.

У зв'язку з цим, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин положення Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» та постанови Кабінету Міністрів України №1482 від 21.09.1998 «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності», на які посилається скаржник.

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга Державного підприємства Племрепродуктор Степове підлягає залишенню без задоволення, а рішення господарського суду Миколаївської області від 05.10.2015 р. без змін.

Згідно із ст.49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Племрепродуктор Степове залишити без задоволення, рішення господарського суду Миколаївської області від 05.10.2015 р. без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 21.12.2015 р.

Головуючий суддя Петров М.С.

Суддя Разюк Г.П.

Суддя Колоколов С.І.