ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2015 року Справа № 904/5255/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецова В.О.

суддів: Науменка І.М., Вечірка І.О.,

секретар судового засідання: Петровська А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу іноземного підприємства "Геотранс" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.07.2015 р. у справі

за позовом іноземного підприємства "Геотранс", м.Дніпропетровськ

до товариства з обмеженою відповідальністю "АМАКО Україна", с.Проліски, Бориспільського району, Київської області

про визнання недійсними пункту 2.1, частини 2 пункту 2.2., пунктів 5.1., 5.1.1.-5.1.11, пункту 8.2. договору від 12.08.2013 р. № 7904/018152

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.07.2015 р. у даній справі (суддя Загинайко Т.В.) в позові відмовлено.

Рішення мотивовано посиланням на те, що положення чинного законодавства хоч і передбачають обов'язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов'язань в іноземній валюті. Розмір штрафу - 10% сторони узгодили в договорі, що не суперечить вимогам закону.

Не погодившись з даним рішенням, іноземне підприємство "Геотранс" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Скаржник вважає, що сторони, укладаючи договір, порушили ст.ст.192,533 ЦК України щодо виконання грошового зобов'язання в гривні.

Договором передбачена зміна ціни після укладення договору на розсуд продавця, виходячи із курсу коливання валюти. Вказані положення договору призвели до того, що ціна товару за договором, з одного боку фактично залежить від курсу обміну валют євро/гривня, а з іншого боку, відповідно до положень п.5.5. договору, визначена сторонами у розмірі 1 822 281,00 грн.

Такі положення договору, на думку скаржника, не узгоджуються із ч.1 ст.655 ЦК України.

Крім того, позивач зазначає, що п.8.2. договору суперечить приписам ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу боржником з урахуванням трьох відсотків від простроченої суми. Положення п.8.2. договору визначають завищений розмір цивільної відповідальності покупця, ніж той який передбачений законом.

У відзиві на апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю "АМАКО Україна" просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду залишити без змін, розгляд апеляційної скарги провести без участі його представника.

Відповідач зазначає, що ч.2 ст.192 ЦК України передбачає застосування іноземної валюти у випадках і в порядку, встановлених законом, однак не містить приписів щодо заборони на визначення грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Відповідач вважає помилковим твердження позивача, що положення п.8.2. договору в частині визначення відповідальності за порушення грошового зобов'язання, викладено всупереч ч.2 ст.625 ЦК України.

Сторони не забезпечили в судове засідання явку повноважних представників, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи, що явка представників сторін обов'язковою в судове засідання не визнавалась, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскарженого рішення нормам матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з урахуванням наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.08.2013 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "АМАКО Україна" (продавець) та Іноземним підприємством "Геотранс" (покупець) укладено договір №7904/018152, за умовами якого продавець поставляє на умовах розстрочки кінцевого розрахунку, а покупець приймає та зобовязується оплатити будівельну техніку, а саме: гусеничний екскаватор New Holland Е305В 1 одиниця.

Відповідно до п. 2.1 договору загальна вартість товару, з урахуванням ПДВ, складає гривневий еквівалент 170 000,00 Євро, що підлягає сплаті по курсу перерахунку: з них вартість товару, без ПДВ, складає гривневий еквівалент 141 666,67 Євро, сума ПДВ складає гривневий еквівалент 28 333,33 Євро. За умовами даного договору Курс перерахунку - курс продажу (ASK курс) євро на момент закриття торгів на міжбанківському ринку на день, що передує дню перерахування коштів по даному договору, опублікований на сайті http://mezhbank.org.ua. Курс перерахунку, за яким розраховується гривневий еквівалент відповідного платежу, не може бути нижчим за курс перерахунку на дату укладення даного договору, а саме: 10,7193 грн. за 1 євро. В разі відсутності доступу на сайт http://mezhbank.org.ua для визначення курсу перерахунку сторони використовуватимуть курс євро, встановлений Національним банком України на день перерахування коштів по даному договору, збільшений на 1%. Сума фактично перерахованих платежів не може бути нижчою за гривневий еквівалент, зафіксований на дату підписання договору та визначений у пункті 2.2 Договору.

За п. 2.2 договору на дату підписання договору гривневий еквівалент вартості товару без ПДВ складає 1 518 567,50 грн., гривневий еквівалент суми ПДВ складає 303 713,50 грн., гривневий еквівалент вартості товару з ПДВ складає 1 822 281,00 грн. У звязку з можливою зміною гривневого еквіваленту вартості товару через коливання валютного курсу євро, остаточний гривневий еквівалент вартості товару визначається сумою гривневих платежів, що підлягають здійсненню за договором.

Пунктом 5.1. договору сторони визначили, що покупець зобовязується здійснити оплату товару на умовах розстрочки згідно графіку (п.п.5.1.1.-5.1.11).

Згідно п. 8.2 договору у випадку порушення покупцем умов оплати товару, визначених в пункті 5.1 даного договору, або іншої умови договору, покупець зобовязаний сплатити продавцю штраф у розмірі 10% від суми прострочки та 25 процентів річних від простроченої суми, що підлягають сплаті в гривнях по курсу перерахунку, дійсному в день виникнення у покупця заборгованості, але не нижчому за курс перерахунку на дату укладення даного договору.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N11 „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними роз'яснено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (ст. ст. 1, 8 Конституції України).

Колегія суддів вважає безпідставним твердження позивача, що зазначення в спірному договорі про виконання грошового зобовязання у гривні та залежність ціни договору від курсу Євро/Гривня, суперечить нормам цивільного законодавства, положення договору визначають завищений розмір цивільної відповідальності покупця, враховуючи таке.

Згідно ст.ст.627, 628 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На час укладення спірного правочину сторони досягли взаємної згоди щодо усіх їх істотних умов, зокрема і ціни, а тому договір укладений у повній відповідності до вимог законодавства.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання також в іноземній валюті.

Частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти (постанови Верховного Суду України від 04.07.2011 р. у справі № 3-62гс11 та від 26.12.2011 р. у справі № 3-141гс11).

Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим (постанова Верховного Суду України у справі № 6-145-цс/14 від 24.09.2014 р.).

В листі від 21.12.2007 р. N 9563 Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва "Щодо визначення поняття "умовна одиниця" зазначено, що при визначенні ціни у договорі слід враховувати положення частини 2 статті 524 Цивільного кодексу України про те, що сторони можуть визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Отже, сторонам надано право визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, що поряд із застосуванням індексації суми зобов'язання дає можливість учасникам цивільного обороту уникнути впливу інфляційних процесів на суму їхніх грошових зобов'язань.

З урахуванням наведеного, відсутні законодавчі приписи щодо заборони визначення грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо не встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмеження щодо передбачення у договорі одночасного стягнення пені та штрафу за порушення виконання господарського зобов'язання, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України. Одночасне стягнення пені та штрафу не суперечить і статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (постанова Верховного Суду України від 27.04.2012 р. у справі № 06/5026/1052/2011).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на те, що положення п.8.2. договору визначають завищений розмір цивільної відповідальності покупця, ніж той який передбачений законом.

Враховуючи викладене, п. 2.1, ч. 2 п. 2.2, п. 5.1, 5.1.1-5.1.11, п. 8.2 спірного договору відповідають вимогам чинного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання їх недійсними.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, прийнятого з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103,105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні апеляційної скарги іноземного підприємства "Геотранс" відмовити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.07.2015 р. у справі №904/5255/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом 20 днів.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді І.М.Науменко

ОСОБА_1