РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2015Справа №910/29181/15

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Об'єднання Дніпроенергобудпром»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алєксандрія»

про стягнення 375 282,55 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Немченко І.А., за довіреністю

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Об'єднання Дніпроенергобудпром» (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алєксандрія» (далі - відповідач) про стягнення 375 282,55 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.11.2015 було порушено провадження у справі № 910/29181/15, розгляд справи призначено на 09.12.2015.

09.12.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

09.12.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 09.12.2015 представник позивача з'явився, представник відповідача не з'явився.

Суд, дослідивши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, відхилив його з огляду на наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника відповідача, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Однак, за висновками суду, наявні в матеріалах справи документи достатні для її розгляду.

Крім того, відповідач не був позбавлений можливості направити у судове засідання іншого представника.

Отже, незважаючи на те, що представник відповідача у судове засідання 09.12.2015 не з'явився, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

Представник позивача у судовому засіданні 16.12.2015 надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

25.03.2015 між Товариством з додатковою відповідальністю «Об'єднання Дніпроенергобудпром» (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алєксандрія» (далі - покупець, відповідач) було укладено Договір про виготовлення та поставку товару № 9 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується виготовити за попереднім замовленням і поставити покупцю певний товар, а покупець. В свою чергу, зобов'язується прийняти цей товар і своєчасно здійснити його оплату на умовах та в порядку, визначених цим Договором.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що ціна товару, в тому числі ціна кожної його одиниці, вказується у специфікаціях. Ціна Договору складається із сум усіх специфікацій.

Відповідно до п. 3.2 Договору оплата за товар здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника наступним чином:

- авансовий платіж у розмірі 85 % вартості товару, визначеної згідно специфікації сплачуються протягом 5-ти банківських днів з дати виставлення рахунку;

- остаточний розрахунок у розмірі 15% вартості товару покупець здійснює упродовж 15 банківських днів з моменту отримання (приймання) покупцем товару на підставі відповідного рахунку фактури.

Пунктом 3.3 Договору сторони погодили, що визначена сторонами ціна цього Договору під час його дії є незмінною.

Позивач зазначає суду про те, що ним, на виконання умов Договору, було поставлено відповідачу продукцію, в свою чергу, відповідачем було здійснено лише авансовий платіж у розмірі 1 867 101,77 грн, та платіж в розмірі 5 000,00 грн після поставки товару, проте відповідачем не було здійснено остаточний розрахунок відповідно до умов Договору, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 329 209,46 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивачем на виконання Договору було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 2 246 311,24 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями накладних вимог, а саме:

- № 282 від 14.05.2015 на суму 118 538,11 грн.;

- № 344 від 26.05.2015 на суму 126 664,99 грн.;

- № 341 від 25.05.2015 на суму 77 741,34 грн.;

- № 335 від 23.05.2015 на суму 146 198,66 грн.;

- № 340 від 22.05.2015 на суму 42 221,66 грн.;

- № 334 від 22.05.2015 на суму 171 031,14 грн.;

- № 298 від 17.05.2015 на суму 174 466,85 грн.;

- № 297 від 16.05.2015 на суму 97 880,64 грн.;

- № 293 від 15.05.2015 на суму 205 411,02 грн.;

- № 292 від 15.05.2015 на суму 72 227,85 грн.;

- № 289 від 15.05.2015 на суму 46 483,03 грн.;

- № 284 від 14.05.2015 на суму 96 513,17 грн.;

- № 279 від 13.05.2015 на суму 42 864,10 грн.;

- № 253 від 06.05.2015 на суму 54 083,10 грн.;

- № 252 від 06.05.2015 на суму 46 798,94 грн.;

- № 246 від 04.05.2015 на суму 48 919,33 грн.;

- № 245 від 04.05.2015 на суму 47 739,98 грн.;

- № 240 від 29.04.2015 на суму 47 739,98 грн.;

- № 239 від 28.04.2015 на суму 48 919,33 грн.;

- № 237 від 28.04.2015 на суму 46 163,84 грн.;

- № 235 від 27.04.2015 на суму 53 739,27 грн.;

- № 231 від 23.04.2015 на суму 54 700,36 грн.;

- № 229 від 23.04.2015 на суму 45 619,58 грн.;

- № 228 від 22.04.2015 на суму 54 206,61 грн.;

- № 225 від 22.04.2015 на суму 51 451,12 грн.;

- № 223 від 20.04.2015 на суму 54 738,86 грн.;

- № 222 від 20.04.2015 на суму 54 206,61 грн.;

- № 219 від 16.04.2015 на суму 54 206,61 грн.;

- № 212 від 15.04.2015 на суму 64 835,16 грн.

27.03.2015 відповідачем відповідно до умов Договору було здійснено передоплату в розмірі 1 867 101,77 грн, що підтверджується наданою позивачем банківською випискою по особовому рахунку позивача.

Крім того, відповідачем було сплачено позивачу 02.07.2015 кошти в розмірі 5 000,00 грн, що також підтверджується наданою позивачем банківською випискою по особовому рахунку позивача.

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої наказом Державної податкової служби України 05.07.2012 N 583, первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що додані позивачем до позовної заяви банківські виписки по його особовому рахунку є первинними документами, а відповідно, і належними та допустимими доказами в розумінні статей 33-34 ГПК України, тому приймаються до уваги судом.

Таким чином, з урахуванням передоплати та часткової оплати, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за Договором в 329 209,46 грн.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не було надано суду жодного доказу на спростування доводів позивача щодо наявності у відповідача заборгованості за поставлену за вищезазначеними видатковими накладними продукцію у розмірі 329 209,46 грн.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за поставлену продукцію в розмірі 329 209,46 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім основної заборгованості, позивач просить суд стягнути з відповідача 4 872,30 грн. інфляційної складової боргу, 2 164,66 грн. трьох відсотків та 39 036,13 грн. пені.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснено перерахунок заявлених до стягнення з відповідача сум 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що позивачем вірно розраховані зазначені суми. А тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних в розмірі 2 164,66 грн. та інфляційні втрати в розмірі 4 872,30 грн.

Згідно з п. 7.3.1 Договору за несвоєчасний розрахунок за товар,згідно умов визначених пунктом 3.2.2 Договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день погашення боргу.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який нараховується пеня.

За розрахунком позивача, перевіреним судом, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пеня в розмірі 39 036,13 грн., у зв'язку з простроченням оплати поставленого товару за Договором.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар, з урахуванням пені, 3 % річних та інфляційних втрат, в загальному розмірі 375 282,55 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алєксандрія» (01001, м. Київ, площа Спортивна, будинок 1-А БЛОК № В02/2; ідентифікаційний код: 38003909) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Об'єднання Дніпроенергобудпром» (27552, Кіровоградська обл., місто Світловодськ, селище міського типу Власівка, вулиця Молодіжна, будинок 63; ідентифікаційний код: 14276579) заборгованість в розмірі 329 209 (триста двадцять дев'ять тисяч двісті дев'ять) грн 46 коп., 3 % річних в розмірі 2 164 (дві тисячі сто шістдесят чотири) грн 66 коп., інфляційні втрати в розмірі 4 872 (чотири тисячі вісімсот сімдесят дві) грн 30 коп., пеню в розмірі 39 036 (тридцять дев'ять тисяч тридцять шість) грн 13 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 629 (п'ять тисяч шістсот двадцять дев'ять) грн 24 коп.

Повне рішення складено 21.12.2015.

Суддя О.В. Нечай