ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р. Справа № 920/67/13

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Камишева Л.М. , суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (договір б/н від 11.12.2012 р.);

відповідача ОСОБА_2 (довіреність № 1496 від 21.12.2015 р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 5506С/1-28) на рішення Господарського суду Сумської області від 14 вересня 2015 року у справі № 920/67/13

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Суми,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Суми,

про зобов"язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2013 року ФОП ОСОБА_3 звернувся до Господарського суду Сумської області з позовною заявою до ФОП ОСОБА_4, в якій (з урахуванням доповнених позовних вимог) просить зобов`язати відповідача ввести в експлуатацію нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Суми, вул. Харківська, між будинками по вул. Харківська 101 та вул. Харківська 103, загальною площею 1712,4 м.кв., відповідно до ст. 39 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та Постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 р. № 461 Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів з розподілом часток співвласників ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_5 50/50, згідно до акту від 23.05.2008 р., шляхом подання до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області декларації про готовність обєкта до експлуатації протягом семи днів з дати набрання законної сили рішенням суду.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 14.09.2015 р. у справі № 920/67/13 (суддя Левченко П.І.) позов задоволено. Зобов`язано відповідача ввести в експлуатацію нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Суми, вул. Харківська, між будинками по вул. Харківська 101 та вул. Харківська 103, загальною площею 1712,4 м.кв., відповідно до ст. 39 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та Постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 р. № 461 Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів з розподілом часток співвласників ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_5 50/50 згідно до акту від 23.05.2008 р., шляхом подання до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області декларації про готовність обєкта до експлуатації протягом семи днів з дати набрання законної сили рішенням суду. А також стягнуто з відповідача на користь позивача 1147,00 грн. судового збору.

Відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та припинити провадження у справі. Посилається на те, що 15.01.2015 р. здійснено запис про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3, у звязку з чим його зобовязання по укладеному з позивачем договору в порядку правонаступництва перейшли до фізичної особи ОСОБА_3 Проте фізична особа не може бути субєктом господарських правовідносин, тому провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 03.12.2015 р. апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 22.12.2015 р.

Представник апелянта в судовому засіданні 22.12.2015 р. підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача відзив на апеляційну скаргу не надав, в судовому засіданні 22.12.2015 р. з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, не погоджується, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.10.2004 р. між субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_3 (позивачем у справі) та субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_4 (відповідачем у справі) укладено договір про спільне фінансування будівельних робіт, за умовами якого сторони зобовязались спільно фінансувати проведення будівельних робіт Обєкту, а саме: нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Суми. вул. Харківська, між будинками вул. Харківська, 101 та вул. Харківська, 103, на земельній ділянці, що розташована за вищезазначеною адресою, а субєкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_3 зобовязався компенсувати іншій стороні по договору 50% понесених витрат на будівництво (т. 1 а.с. 8-9).

В п. 1.3 договору від 15.10.2004 р. про спільне фінансування будівельних робіт сторони домовились, що дії по забезпеченню ведення будівництва вчиняються відповідачем від свого імені, але також в інтересах позивача.

Відповідно до п. 2.1.6 договору від 15.10.2004 р. про спільне фінансування будівельних робіт, обовязок організувати проведення робочої та державної комісії по введенню Обєкта в експлуатацію покладено на відповідача.

У відповідності до п. 3.1 договору від 15.10.2004 р. про спільне фінансування будівельних робіт, право власності на Обєкт загальною площею 1712,4 кв.м., належить сторонам договору в долях, визначених в цьому пункті договору.

Згідно п. 10.1 договору від 15.10.2004 р. про спільне фінансування будівельних робіт, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх обовязків по цьому договору.

В п. 10.3 цього договору від 15.10.2004 р. передбачили, що договір може бути розірваний за письмовим погодженням сторін чи за рішенням суду з обовязковою компенсацією понесених кожною стороною витрат.

В матеріалах справи відсутні докази розірвання зазначеного договору за письмовим погодженням сторін.

До матеріалів справи сторони надали рішення Господарського суду Сумської області від 29.03.2010 р. у справі № 10/4-10 (т. 1 а.с. 133-135) про відмову ПП ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору від 15.10.2004 р. про спільне фінансування будівельних робіт.

Крім того, рішенням Господарського суду Сумської області від 28.02.2013 р. у справі № 5021/1191/12 (т. 1 а.с. 73-75), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.04.2013 р. (т. 1 а.с. 109-115) ФОП ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні позовних вимог про розірвання договору від 15.10.2004 р. про спільне фінансування будівельних робіт та зобовязання ФОП ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку.

Інших доказів про розірвання договору від 15.10.2004 р. про спільне фінансування будівельних робіт сторони не надали.

Таким чином, договір від 15.10.2004 р. про спільне фінансування будівельних робіт є діючим.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки 15.01.2015 р. припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_3 на підставі власного рішення, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т. 1 а.с. 189-190).

З зазначеним твердженням неможливо погодитись, оскільки з позовом ФОП ОСОБА_3 звернувся до суду ще в січні 2013 року, а підприємницьку діяльність припинено тільки 15.01.2015 р., про що здійснено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 за № 4000729.

Згідно абз. 4 п.п. 4.7 пун. 4 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 р. за № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції (в редакції постанови пленуму Вищого господарського суду України від 10.07.2014 р. № 6), громадянин, який мав статус субєкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі. Однак, у разі коли відповідна зміна статусу відбулася після порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду; наведене стосується й випадку подання відповідним громадянином, що був відповідачем у справі, зустрічного позову в тій же справі. У будь-якому разі, у суду немає правових підстав для застосування положень ст. 25 Господарського процесуального кодексу України та залучення до участі у справі як правонаступника фізичної особи-підприємця тієї ж фізичної особи, оскільки правонаступництво передбачає перехід прав та обов'язків від одного суб'єкта до іншого, а не зміну правового статусу однієї й тієї ж самої особи. У разі задоволення позову до фізичної особи, яка в процесі розгляду справи втратила статус суб'єкта підприємницької діяльності, резолютивна частина відповідного судового рішення, крім відомостей, передбачених ч. 2-7 ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, повинна містити дані, визначені в п. 2 ч. 2 ст. 54 цього Кодексу, для фізичної особи (без зазначення її колишнього статусу суб'єкта підприємницької діяльності).

Враховуючи вищезазначене, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

За змістом ч. 1, 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав належним чином умови договору від 15.10.2004 р. про спільне фінансування будівельних робіт, що підтверджується ОСОБА_2 від 23.05.2008 р. про спільне фінансування будівельних робіт, який підписано обома сторонами та скріплено їх печатками без жодних зауважень та заперечень (т. 1 а.с. 10).

В акті від 23.05.2008 р. до договору від 15.10.2004 р. про спільне фінансування будівельних робіт сторони підтвердили здійснення будівництва Обєкту на підставі зазначеного договору, а саме: нежитлового приміщення загальною площею 1712,4 кв.м. по вул. Харківській, між будинками 101 та 103 у м. Суми, на земельній ділянці, що розташована за вищезазначеною адресою.

В пункті 3 акту від 23.05.2008 р. про спільне фінансування будівельних робіт сторони визначили загальну вартість будівельних робіт в сумі 8562000,00 грн., з яких: 4281000,00 грн. сплачено субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_3 (позивачем у справі) та 4281000,00 грн. сплачено субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_4 (відповідачем у справі).

Таким чином, актом від 23.05.2008 р. до договору від 15.10.2014 р. про спільне фінансування будівельних робіт, сторони встановили факт виконання позивачем своїх зобовязань по договору від 15.10.2004 р. про спільне фінансування будівельних робіт в частині компенсування відповідачу 50% понесених ним витрат на будівництво, згідно договору.

Згідно наданих до матеріалів справи документів, нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: м. Суми. вул. Харківська, між будинками вул. Харківська 101 та вул. Харківська 103, відноситься до IІІ категорії складності обєктів будівництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до IІІ категорії складності, здійснюється шляхом подання до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю декларації про готовність обєкта до експлуатації.

Згідно з Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2004 р. N 1243, який діяв на момент укладення договору від 15.10.2004 р. про спільне фінансування будівельних робіт (який було скасовано на підставі Постанови Кабінету Міністрів України N 923 від 08.10.2008 р.), прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації закінчених будівництвом об'єктів, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Об'єкти житлово-громадського призначення III, IV і V категорій складності до пред'явлення їх державним приймальним комісіям попередньо приймаються робочими комісіями, до яких включаються представники: генерального підрядника; субпідрядної організації; генерального проектувальника (автор проекту); експлуатаційної організації; інспекції державного архітектурно-будівельного контролю; органів державного санітарно-епідеміологічного нагляду; державного пожежного нагляду; промислової безпеки; охорони праці та гірничого нагляду; державного енергетичного нагляду; охорони навколишнього природного середовища; державної інспекції з енергозбереження та інших органів, що здійснюють державний нагляд відповідно до призначення об'єкта.

В підтвердження позовних вимог позивач надав ОСОБА_2 Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта, а саме: комплексу автосервісу, який розташований за адресою: м. Суми. вул. Харківська 101-103, який не затверджено виконавчим комітетом Сумської міської ради та не зареєстровано Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради (т. 1. а.с. 16).

Разом з тим, в зазначеному акті містяться підписи представників деяких органів, що здійснюють державний нагляд відповідно до призначення об'єкта членів Державної приймальної комісії.

З вказаного ОСОБА_2 Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта вбачається, що на підставі Рішення сесії Сумської міської ради від 29.09.2004 р. № 955-МР генеральним підрядником ТОВ «Акцент» здійснено будівництво обєкту, розташованого за адресою: м. Суми. вул. Харківська 101-103. Будівельні роботи почались в лютому 2005 р. і закінчились в грудні 2007 р.

Тобто, матеріалами справи підтверджено, що будівництво обєкта - комплексу автосервісу по вул. Харківській, 101-103 у м. Суми було завершено ще у 2007 році, і сторонами було здійснено спробу закінчений будівництвом обєкт здати в експлуатацію, згідно порядку, який було передбачено чинним на той час законодавством.

За приписами ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідачем зареєстровано право власності на нерухоме майно - незавершене будівництво, розташоване за адресою: м. Суми, вул. Харківська, будинок 101-103, що підтверджується свідоцтвом від 13.03.2013 р. індексний номер 1183181 про право власності на нерухоме майно - незавершене будівництво, розташоване за адресою: м. Суми, вул. Харківська, будинок 101-103, загальною площею 1712,4 кв.м. (т. 1 а.с. 141).

Згідно свідоцтва індексний номер 1183181 від 13.03.2013 р. від 13.03.2013 р. Реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції Сумської області, єдиним власником Обєкта визначено ОСОБА_4.

Рішенням Господарського суду сумської області від 08.12.2014 р. у справі № 920/1175/13, яке набрало законної сили (т. 1 а.с. 183-185), зазначене свідоцтво про право власності було скасовано.

За приписами ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 509 Цивільного Кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи, що договір від 15.10.2004 р. про спільне фінансування будівельних робіт є діючим та відповідач не виконав свій обовязок, передбачений п. 2.1.6 вказаного договору щодо введення в експлуатацію нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Харківська, між будинками по вул. Харківська, 101 та вул. Харківська, 103, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача ввести в експлуатацію нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Суми, вул. Харківська, між будинками по вул. Харківська 101 та вул. Харківська 103, загальною площею 1712,4 м.кв., з розподілом часток співвласників ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_5 50/50 згідно до акту від 23.05.2008 р., шляхом подання до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області декларації про готовність обєкта до експлуатації протягом семи днів з дати набрання законної сили рішенням суду.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 5 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позивач зобовязаний викласти в позовній заяві обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, надати докази, що підтверджують позов.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 14 вересня 2015 року у справі № 920/67/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого Господарського Суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Медуниця О.Є.