ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2015 р. Справа № 918/1337/15

Суддя Гудзенко Я.О., розглянувши позов Приватного підприємства фірми "Інтерекопласт" до Управління капітального будівництва Виконавчого комітету Рівненської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю Арт-реконструкція, Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбудтехнології про визнання недійсними договорів від 09.10.2015 року № 0110, від 06.11.2015 року № 06/11-15.

За участю:

Від позивача : ОСОБА_1 (дов.№ б/н від 16.12.2015 р.);

Від відповідача 1: ОСОБА_2 (дов. № 2 від 10.12.2015 р.);

Від відповідача 2: ОСОБА_3 (дов. № б/н від 21.12.2015 р.);

Від відповідача 3: ОСОБА_4 (дов. від 01.09.2015 р. б/н)

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство фірма "Інтерекопласт" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Управління капітального будівництва Виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - Управління), Товариства з обмеженою відповідальністю Арт-реконструкція (далі - ТОВ Арт-реконструкція), Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбудтехнології (далі - ТОВ Укрбудтехнології) про визнання недійсними договорів від 09.10.2015 року № 0110, від 06.11.2015 року № 06/11-15.

Позовні вимоги позивача обгрунтовані посиланням на ч.ч. 1, 3 ст. 215, ст.ст. 317, 319, 321, 509, п. 1 ч. 1 ст. 512, ст.ст. 514, 516, 525, 655, 658, 1011 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), норм Закону України "Про інвестиційну діяльність".

Судом оглянуто оригінали договорів в судовому засіданні 28.12.2015 року на їх відповідність копіям, які містять матеріали справи.

Ухвалою господарського суду від 01.12.2015 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/1337/15 розгляд якої призначено на 22.12.2015 року.

21.12.2015 року позивачем подано клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Управлінню або іншим особам на підставі укладених договорів від 09.10.2015 року № 0110, від 06.11.2015 року № 06/11-15 здійснювати організацію будь-яких видів робіт по будівництву (продовження будівництва, добудови тощо) житлового будинку за адресою: м. Рівне, вул. Буковинська, 12, а також заборонити будь-які дії з відчуження, в тому числі шляхом передачі майнових прав, квартир в житловому будинку за адресою: м. Рівне, вул. Буковинська, 12, або передачу прав власності на незавершений будівництвом об'єкт житловий будинок за адресою: м. Рівне, вул. Буковинська, 12.

Ухвалою суду від 28.12.2015 року у задоволенні клопотання відмовлено з підстав його необгрунтованості та недоведеності співвідношення заявлених в клопотанні заходів до забезпечення позову з предметом спору та того, що невжиття таких заходів утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

25 грудня 2015 року від ТОВ Укрбудтехнології надійшла копія ухвали Рівненського міського суду від 27.11.2015 року у справі № 569/16132/15-к, від ТОВ Арт-реконструкція - відзив на позов в якому товариство повністю заперечує позовні вимоги, від Управління надійшло пояснення по суті спору та поданого клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову, в якому Управління просить суд у задоволенні клопотання та позову відмовити.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 28.12.2015 р. відповідно до ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд Рівненської області,

ВСТАНОВИВ:

23 серпня 2006 року між Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради, як замовником та Приватним підприємством фірма Інтерекопласт, як інвестором укладено інвестиційний договір про будівництво житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12 (далі - Інвестиційний договір).

Відповідно до п.1.1 Інвестиційного договору Замовник приймає на себе права та обов'язки Замовника з будівництва будинку на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: вул. Буковинська, 12, м. Рівне (надалі Об'єкт), а Інвестор фінансує та виконує будівництво Об'єкту.

Розділами 2 та 3 Інвестиційного договору визначено обов'язки інвестора та замовника, а розділом 4 встановлено розподіл власності.

Позивач вказує про те, що Інвестиційний договір про будівництво житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12 від 23 серпня 2006 року станом на час розхгляду справи виконаний на 95%, оскільки саме такий відсоток готовності має вказаний житловий будинок.

Судом встановлено, що розділ 4 Інвестиційного договору містить виправлення, у зв'язку з чим судом було оглянуто оригінал договору, примірник якого подано суду для огляду Управлінням, та встановлено, що окрім вказаних виправлень його остання сторінка не відповідає копії останній сторінці редакції договору, доданого позивачем до позову.

Позивач в судовому засіданні вказав про неможливість подання суду свого примірнику оригіналу договору з підстав його вилучення правоохоронними органами. Однак, доказів у підтвердження зазначеної вище причини суду не подав.

В судовому засіданні позивачем та Управлінням зазначено про те, що між сторонами відсутні спори щодо виконання умов вказаного вище договору, про що вказано в протоколі судового засідання.

Позивач вважає, що Інвестиційний договір є дійсним та чинним, оскільки не розірваний і не визнаний недійсним в судовому порядку.

Однак, судом встановлено, що підтверджується матеріалами справи, Інвестиційний договору є розірваним, оскільки Управлінням було надіслано позивачу 14.07.2015 року повідомлення про розірвання договору на підставі п. 8.3 Договору та ст. 188 ГК України.

Частинами 2-4 ст. 188 Господарського кодексу України врегульовано порядок розірвання договору за пропозицією сторони у випадку, коли право одностороннього розірвання договору сторонами не передбачено.

Згідно із п. 8.3 Договору замовник може розірвати договір в односторонньому випадку, зокрема, у разі, не фінансування будівництва на суму менше 150 000 грн. щоквартально.

Враховуючи приписи ст. 188 ГК України, суд встановив, що шляхом надіслання 14.07.2015 року ПП фірмі "Інтерекопласт" повідомлення про розірвання договору, Управлінням Інвестиційний договір було розірвано в односторонньому порядку.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

З аналізу вказаної норми вбачається, що передумовою для односторонньої відмови від договору незалежно від особливостей відносин сторін є порушення договору, а одностороння відмова від договору не потребує узгодження так як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання.

При цьому таке повідомлення про розірвання було вчинено Управлінням шляхом надіслання відповідного листа позивачу, що підтверджується листом від 07.07.2015 року та доказами його надіслання позивачу і отримання останнім 14.07.2015 року.

Суд враховує, що ПП фірма "Інтерекопласт" не зверталась до суду з позовом про визнання дійсним Інвестиційного договору, про його розірвання або ж про невиконання Управлінням своїх обов'язків за ним, тощо.

Cудом встановлено, що рішенням Господарського суду Рівненської області від 11.08.2015 року у справі № 918/761/15 Управлінню було відмовлено у задоволенні позову про визнання Інвестиційного договору недійсним поданого з підстав недодержання вимог ст. 215, ч.ч. 1-5, 6 ст. 203 ЦК України та вимог Закону України "Про інвестиційну діяльність".

Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року № 11 роз'яснено, що за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Розірвання договору не позбавляє сторону в майбутньому про звернення до суду із позовом про повернення виконаного за договором, про відшкодування збитків, визнання його недійсним тощо.

Таким чином, оскільки Інвестиційним договором було передбачено право сторони на односторонню відмову від договору, намір розірвати договір могло бути реалізоване і без погодження з іншою стороною договору, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про те, що вказаний договір є розірваним в липні 2014 року.

Як встановлено судом, 09.10.2015 року між Управлінням та ТОВ "Арт-реконструкція" укладено договір № 0110 про організацію будівництва житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12 (далі - Договір № 0110).

За умовами Договору № 0110 Управління надало ТОВ "Арт-реконструкція" (інвестор) будівельний майданчик для будівництва, проектну документацію та незавершене будівництво житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12, а ТОВ "Арт-реконструкція" зобов'язалось на власний ризик та за власні кошти забезпечити реалізацію інвестиційного проекту з будівництва об'єкту.

В обгрунтування визнання недійсним Договору № 0110 позивач посилається на порушення Управлінням умови п. 9.1 Інвестиційного договору від 23.08.2006 року (який розірвано), в якому вказано про те, що у правовідносинах, що виникають за даним Договором, забороняється застосовувати без згоди іншої сторони відступлення права вимоги та (або) перевід боргу на третю сторону.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Рівненської області від 11.08.2015 року у справі № 918/761/15, яке набрало законної сили, встановлено обставини, які в силу вимог ч. 3 ст. 35 ГПК України, не підлягають доказуванню, а саме, що інвестиційний договір про будівництво житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12 від 23 серпня 2006 року за своєю правовою природою є договором про спільну діяльність, що здійснюється шляхом інвестування. Відповідно, Управління і ПП фірма "Інтерекопласт", є одночасно, і боржниками, і кредиторами у вказаному зобов'язанні.

Управління вказало про те, що у зв'язку із нездійсненням позивачем фінансування об'єкту у повному обсязі, у строки передбачены Інвестиційним договором, недобудовою об'єкта, неможливістю його введення в експлуатацію з підстав невиконання позивачем умов договору, Управлінням було дано в газеті "Вісті Рівненщини" за 19.06.2015 року оголошення про пошук інвестора для добудови об'єкту (копію додано до пояснень Управління поданих суду 25.12.2015 р.). В подальшому укладено договір з новим інвестором № 0110.

Позивач зазначає, що Договір № 0110 про організацію будівництва житлового будинку за адресою вул.Буковинська, 12 від 09.10.2015 року фактично передбачає передачу і прав, і обов'язків ПП фірми "Інтерекопласт", визначених умовами Інвестиційного договору від 23.08.2006 року, іншій особі, у зв'язку з чим по своїй суті вказаний договір є правочином про заміну сторони у зобов'язанні, тобто сублімацією правочинів про відступлення права вимоги і про перевід боргу.

Позивач вважає, що оскільки ПП фірма "Інтерекопласт" до будівництва ТОВ "Арт-реконструкція" не залучало і згоди на залучення яких замовнику будівництва не давало, вказаний договір порушує права та охоронювані законом інтереси ПП фірми "Інтерекопласт" і суперечить вимогам чинного законодавства, а тому вважає, що є підстави для визнання Договору № 0110 недійсним в судовому порядку

Положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-5 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Посилаючись на вказані норми права як на підставу для визнання договору недійсним позивачем не вказано в чому полягає недодержання сторонами правочину - Управлінням та ТОВ "Арт-реконструкція" ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України.

В обгрунтування позову позивач посилається на порушення сторонами договору п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

А в силу вимог статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання, зокрема, не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однак, як вже було вказано вище позивач не звертався до суду із позовом про визнання дійсним Інвестиційного договору, про зобов'язання Управління виконати його умови, тощо.

Згідно п. 2.15 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року № 11 не підлягають задоволенню позови власників (володільців) майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження майна, які були вчинені після правочину, визнаного недійсним. У відповідних випадках майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, позовів відповідно до статей 387 - 390 або глави 83 ЦК України, зокрема, від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. При цьому необхідно мати на увазі, що добросовісність набувача майна в силу ч. 5 ст. 12 названого Кодексу презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав або повинен був знати про наявність перешкод до вчинення правочину, зокрема те, що продавець майна не мав права його відчужувати, це може свідчити про недобросовісність набувача й бути підставою для задоволення позову про витребування у нього цього майна.

Позивач зазначає, що Договір № 0110 прямо суперечить вимогам Закону України "Про інвестиційну діяльність" №1560-ХП від 18.09.1991 року оскільки ТОВ "Арт-реконструкція", на яке Договором № 0110 про організацію будівництва житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12 від 09.10.2015 року покладено функцію інвестора, не є фондом фінансування будівництва, фондом операцій з нерухомістю, інститутом спільного інвестування, недержавним пенсійним фондом, а тому взагалі не мало права на укладення спірного договору.

Згідно із ч. 3 статті 4 вказаного Закону інвестування та фінансування будівництва об'єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов'язань за якими здійснюється шляхом передачі об'єкта (частини об'єкта) житлового будівництва. Інші способи фінансування будівництва таких об'єктів визначаються виключно законами.

Посилання позивача на порушення сторонами договору Закону України "Про інвестиційну діяльність" не підтверджено жодними доказами, судом встановлено, що згідно із п. 2.1 спірного Договору № 0110 інвестор зобов'язався за власні кошти здійснювати будівництво об'єкту.

Пунктом 6.2 договору (копія додана до відзиву ТОВ "Арт-реконструкція" визначено обов'язок інвестора компенсувати замовнику (Управлінню) витрати на будівництво об'єкта, забезпечити фінансування будівництва об'єкта.

Таким чином, позивачем не доведено суду того, що об'єкт будівництва буде споруджуватись за рахунок залучених коштів інших юридичних та фізичних осіб.

Інвестиційний договір від 23.08.2006 року укладений між позивачем та Управлінням є розірваним, позивач не є стороною Договору № 0110, і ним не обгрунтовано чим саме правочин суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, того, що сторони договору не мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договору не було вільним і не відповідало внутрійшній волі, того, що правочин не спрямований на настання правових наслідків, що обумовлені ним, суд вважає вимоги позову в частині визнання Договору № 0110 недійсним необгрунтованими та недоведеними.

Позивач в обгрунтуванян позову посилається також на пп. 4.1.1. та 4.1.2 пункту 4.1. Інвестиційного договору про будівництво житлового будинку за адресою вул.Буковинська, 12 від 23.08.2006 року, який розірвано, і вказує про те, що Інвестор, тобто ПП фірма "Інтерекопласт", є власником Об'єкту як в цілому так і власником незавершеного будівництва, частин Об'єкту і всіх матеріалів. Відповідно вказує, що саме позивач був і залишається єдиним і законним власником незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою вул.Буковинська, 12 від 23 серпня 2006 року (готовністю об'єкта 95%).

Однак, суд враховує те, що вказаний договір розірвано в односторонньому випадку, та крім того, в примірнику договору, оригінал якого подано Управлінням, в пп. 4.1.1. та 4.1.2 пункту 4.1. Інвестиційного договору містяться виправлення. Як вже було вказано вище позивач зазначив про те, що свій примірник оригіналу договору суду надати не може, а тому у суду немає можливості визначити чи є позивач власником об'єкта в цілому, чи є власником частин об'єкту, всіх матеріалів, незавершеного будівництва. Вказані питання можуть бути предметом дослідження в іншому провадженні за позовом позивача до Управління про невиконання умов Інівестиційного договору, про витребування майна.

Вважаючи, що Управлінням не виконуються умови Інвестиційного договору і позивач позбавлений та не отримав того на що розраховував, останній має право звернутись до суду із відповідним позовом про зобов'язання виконати умови Інвестиційного договору.

Таких вимог у даному позові позивачем не заявлялось.

В обгрунтування позову про визнання Договору комісії від 06.11.2015 року № 06/11-15 (далі - договір комісії) недійсним позивач вказує наступне.

ТОВ "Арт-реконструкція", якому Управління передало права інвестора, незаконно розпоряджається власністю ПП фірми "Інтерекопласт", оскільки продає майнові права на квартири в житловому будинку за адресою вул. Буковинська, 12 за допомогою ТОВ "Компанія "Укрбудтехнології". За умовами договору ТОВ "Арт-реконструкція" уповноважило ТОВ "Компанія "Укрбудтехнології" на вчинення від його імені повного комплексу необхідних юридичних дій по оформленню договорів купівлі-продажу майнових прав на квартири з третіми особами, що знаходяться за будівельною адресою у м.Рівне по вул.Буковинська,12.

В силу вимог статті 317 ЦК України права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і саме він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За правилами статті 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Позивач вважає, що укладанням вказаних договорів позивача усунуто від обов'язків з фінансування та будівництва будинку на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: вул. Буковинська, 12, з метою позбавлення його прав, передбачених Інвестиційним договором від 23 серпня 2006 року, вважає, що його права підлягають судовому захисту шляхом визнання договору №0110 від 9 жовтня 2015 року недійсним і шляхом визнання недійсним договору комісії №06/11-15 від 06.11.2015 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Арт-реконструкція" та ТОВ "Компанія "Укрбудтехнології» на реалізацію умов договору №0110 від 9 жовтня 2015 року.

Однак, суд вказує, що позивачем не доведено, які норми права порушені сторонами договору при його укладанні враховуючи, що позивач не є його стороною та ним не надано суду належних доказів того, що всі майнові права на квартири в житловому будинку за адресою м. Рівне вул. Буковинська, 12 належать йому.

Згідно із ч. 2 ст. 67 ГК України підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

За вказаних осбтавин, суд дійшов висновку про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту його порушених прав шляхом визнання договорів, стороною яких він не є, з підстав викладених у позові, недійсними.

У зв'язку із відмовою позивачу у задоволенні позовних вимог судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, статтями 32, 33, 43, 44, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Приватному підприємству фірмі "Інтерекопласт" у задоволенні позову відмовити.

Рішення підписано 30.12.2015 року.

Суддя Гудзенко Я.О.