ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.12.15р. Справа № 904/8997/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРМЕТПРОМ"

про визнання договору поставки недійсним

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

Позивача - ОСОБА_1, дов. № 48 від 01.10.15р.

Відповідача - ОСОБА_2, дов. № б/н від 14.02.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить визнати недійсним договір поставки, укладений з Відповідачем. Позовні вимоги мотивовані тим, що заступник голови правління з комерційних питань ОСОБА_3, який підписав спірний договір від імені Позивача не мав на це повноважень, а виключне право на укладення від імені Позивача вказаного договору мала наглядова рада Позивача. Позивач вважає, що договір має бути визнаний недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки в момент його вчинення Позивачем не було додержано вимог, встановлених ч. 1 ст. 203 ЦК України.

У позовній заяві Позивач посилається на те, що у нього з поважних причин не збереглися оригінали документів, що мають підтвердити позовні вимоги, а саме: договір поставки запчастин до тепловозу ЧМЕ № 15009т, укладений ПрАТ "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" з ТОВ "Укртметпром" від 14.05.15р. разом з усіма його невід'ємними частинами, а саме - Специфікацією та Додатком №2 Таблиці №1 (на який посилається п.4.2. договору поставки); довіреність в.о. заступника голови правління з комерційних питань ОСОБА_3 №19/25 від 13.05.15р., зазначає, що триває досудове слідство з декількох кримінальних справ, повідомлення про які внесені до ЄРДР та які стосуються колишніх посадових та службових осіб ПрАТ "ДТРЗ". За цими кримінальними справами у підприємства вилучено всю первинну документацію за розрахунками з постачальниками з 2011р. по липень 2015р. включно (кримінальне провадження №0000695, порушене за ч.2 ст.191 КК України).

Відповідач позов заперечує, мотивуючи тим, що підписуючи спірний договір, заступник голови правління з комерційних питань ОСОБА_3 діяв від імені Позивача на підставі довіреності № 19/25 від 13.05.15р., копія якої надана Відповідачеві під час підписання цього договору. Згідно з вказаною довіреністю, ОСОБА_3 надається право підписання всіх документів, необхідних для здійснення діяльності заводу, передбачених Статутом Підприємства, а саме - укладання та підписання витратних договорів, підписання тендерної документації, вирішення питань виробництва, підписання довіреностей на отримання ТМЦ. Вказані повноваження є цілком достатніми для підписання ОСОБА_3 спірного договору від імені Позивача. Щодо повноважень Наглядової ради - то відповідно до підпункту 3 п. 9.3.5 Статуту Відповідача до виключної компетенції Наглядової ради належить прийняття рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом становить від 10 до 25 % активів Товариства за даними останньої річної фінансової звітності Товариства. Позивач не надав суду доказів, що вартість майна за спірним договором, укладеним Позивачем з Відповідачем становить від 10 до 25 % активів Товариства за даними останньої річної фінансової звітності Товариства, що потребувало у зв'язку з цим прийняття рішення Наглядової ради Позивача про укладення цього правочину. Відповідачу відомо, що за процедурою укладення договорів Позивачем, є їх обов'язкове погодження (візування) керівниками структурних підрозділів Позивача, а саме - заступниками Голови правління з різних напрямів діяльності, головним бухгалтером підприємства. Тобто, особами, які відповідно до п. 9.4.4 Статуту Позивача входять до складу правління. Таким чином, по суті спірний договір погоджено правлінням Позивача шляхом його візування членами правління, що відповідає компетенції цього органу відповідно до п. 9.4.6 Статуту Позивача (в редакції змін до Статуту від 16.07.13р.). Також, спірний договір пройшов тендерну процедуру, про що свідчать дані веб-порталу державних закупівель. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо Позивача, станом на 14.05.15р., тобто на день підписання спірного договору, відомості про обмеження щодо представництва від імені Позивача відсутні. Сам спірний договір від імені Позивача підписано особою, що діяла не на підставі статуту, а на підставі довіреності. Таким чином, Відповідач не знав та не повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника Позивача, тим більше наявність таких обмежень Позивачем не доведено. Підписані представниками Позивача товаророзпорядчі документи свідчать про фактичне схвалення спірного договору Позивачем, що унеможливлює визнання його недійсним з підстав вчинення його представником з перевищенням повноважень або взагалі без повноважень.

23.11.15р. Відповідач додав до матеріалів справи копію договору оренди № 0104ог від 01.04.15р., за яким він орендує нежитлове приміщення загальною площею 29,9 м2 за адресою: АДРЕСА_1, яке, за поясненням Відповідача, він використовує як склад.

Розгляд справи відкладався. У судовому засіданні оголошувалась перерва.

Справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

14.05.15р. сторонами укладено ОСОБА_4 поставки № 15009т, за п. 1.1 якого Постачальник зобов'язався поставити і передати у власність Замовника товар, відповідно до Специфікації, а Замовник зобов'язався прийняти та оплатити поставлену продукцію на умовах даного договору.

Згідно з п. 4.5 Договору вхідний контроль, приймання по якості, асортименту, кількості продукції проводиться Замовником згідно з вимогами ГОСТ 24297-87, Замовнику надається право проводити перевірку технології виробництва продукції та приймання її по якості з використанням виробничого обладнання.

Пунктом 5.1 Договору сторони погодили, що поставка товару здійснюється протягом 5 днів тільки в разі письмового повідомлення (Згоди) Замовника. Поставка товару здійснюється зі складу Постачальника (м. Дніпропетровськ, вул. О.Гончара, 29/62) згідно з ІНКОТЕРМС 2010 на умовах СРТ.

Позивач вважає, що вказаний договір повинен бути визнаний судом недійсним виходячи з наступного:

як зазначено в тексті самого Договору, від імені Позивача ОСОБА_4 (і додаток №1 до нього - Специфікацію) підписав в.о. заступника голови правління з комерційних питань ОСОБА_3 на підставі ніби то довіреності №19/25 від 13.05.15р. При цьому Позивач, головою правління якого на момент укладення Договору був ОСОБА_5, ніколи не надавав ОСОБА_3 повноважень на укладання договорів від імені Позивача. Більше того, зазвичай довіреності, що видавалися головою правління відповідно до п.9.4.17. Статуту, були спрямовані на отримання ТМЦ, документів Позивача в усіх установах і організаціях, оформлення тендерної документації, вирішення питань виробництва, але ніяк не на підписання договорів із ціною, що перевищує виключні повноваження правління товариства. Наведене свідчить, що ОСОБА_3 порушив господарську компетенцію при підписанні Договору, не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, що у відповідності з ч. 2 ст. 203 ЦК України, ч. 1 ст.207 ГК України є підставою для визнання Договору недійсним. Отже, ОСОБА_4 з боку Позивача укладено представником з перевищенням повноважень, наданих довіреністю.

На думку Позивача, ОСОБА_4 має бути визнаний недійсним на підставі ч. 1 с. 215 ЦК України, оскільки в момент його вчинення Позивачем не було додержано вимог, встановлених ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Цією нормою визначено перелік способів судового захисту, одним із яких є визнання правочину недійсним.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Згідно зі ст. 215 ЦК України, що кореспондуються з положеннями ст. 207 ГК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до ч. 3 ст. 145 ЦК України компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим Кодексом, іншим законом і статутом товариства.

Статтею 4 Закону України "Про господарські товариства" визначено, що акціонерне товариство, товариство з обмеженою і товариство з додатковою відповідальністю створюються і діють на підставі статуту, повне і командитне товариство - засновницького договору. Установчі документи товариства у випадках, передбачених чинним законодавством, погоджуються з Антимонопольним комітетом України. Установчі документи повинні містити відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування та місцезнаходження, розмір та порядок утворення статутного (складеного) капіталу, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації товариства.

У статуті товариства вказуються найменування юридичної особи, органи управління товариством, їх компетенція, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не встановлені цим Кодексом або іншим законом (ч. 1ст. 88 ЦК України).

Тобто компетенція виконавчого органу товариства визначається у статуті.

Частиною 5 ст. 89 ЦК України встановлено, що зміни до установчих документів юридичної особи набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації, а у випадках, встановлених законом, - з моменту повідомлення органу, що здійснює державну реєстрацію, про такі зміни. Юридичні особи та їх учасники не мають права посилатися на відсутність державної реєстрації таких змін у відносинах із третіми особами, які діяли з урахуванням цих змін.

Статтею 16 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що з метою забезпечення органів державної влади та учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб (підприємців) створюється ЄДР, який містить відомості щодо місцезнаходження юридичної особи, дати та номеру записів про внесення змін до нього, дати видачі або зміни свідоцтва про державну реєстрацію, дані про установчі документи, дати та № записів про внесення змін до них, про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, тощо.

Відповідно до ч.1, 3 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до ЄДР були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до ЄДР, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою.

Частиною 3 ст. 92 ЦК України визначено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Перевіривши доводи сторін, суд бере до уваги, що підписуючи спірний договір, заступник голови правління з комерційних питань ПрАТ "ДТРЗ" - ОСОБА_3 діяв від імені Позивача на підставі довіреності № 19/25 від 13.05.15р., копія якої надана Відповідачеві під час підписання спірного договору. Згідно з вказаною довіреністю, ОСОБА_3 надається право підписання всіх документів, необхідних для здійснення діяльності заводу, передбачених Статутом Підприємства, а саме - укладання та підписання витратних договорів, підписання тендерної документації, вирішення питань виробництва, підписання довіреностей на отримання ТМЦ.

Відповідно до підпункту 3 п. 9.3.5 Статуту Відповідача до виключної компетенції Наглядової ради належить прийняття рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом становить від 10 до 25 % активів Товариства за даними останньої річної фінансової звітності Товариства.

Позивач не надав суду доказів, що вартість майна за спірним договором, укладеним Позивачем з Відповідачем становить від 10 до 25 % активів Товариства за даними останньої річної фінансової звітності Товариства, що потребувало у зв'язку з цим прийняття рішення Наглядової ради Позивача про укладення цього правочину.

Також Позивачем не надано суду визначення "витратний договір", на укладання якого уповноважувався ОСОБА_3

Відповідач посилається на те, що за процедурою укладення договорів Позивачем, є їх обов'язкове погодження (візування) керівниками структурних підрозділів Позивача, а саме - заступниками Голови правління з різних напрямів діяльності, головним бухгалтером підприємства. Тобто, особами, які відповідно до п. 9.4.4 Статуту Позивача входять до складу правління. Спірний договір погоджено правлінням Позивача шляхом його візування членами правління, що відповідає компетенції цього органу відповідно до п. 9.4.6 Статуту Позивача (в редакції змін до Статуту від 16.07.13р.). Також, спірний договір пройшов тендерну процедуру, про що свідчать дані веб-порталу державних закупівель.

Відповідно до п. 3.3 Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13 р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України );

- про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо Позивача, станом на 14.05.15р., тобто на день підписання спірного договору, відомості про наявність обмежень щодо представництва від імені Позивача ЄДР не містив. Сам спірний договір від імені Позивача підписано особою, що діяла не на підставі статуту, а на підставі довіреності.

Відповідач наполягає, що не знав про наявність обмеження повноважень представника Позивача. Наявність таких обмежень Позивачем не доведено.

Згідно з п. 3.4 Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13р. № 11 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

За спірним правочином Позивач отримав товару на загальну суму 1 847 788,80 грн., що підтверджується наступними, підписаними представником Позивача, документами:

- заявкою Позивача № 15-52/62 від 18.05.15р., видатковими накладними № РН-20/05-5 від 20.05.15р. на суму 10 140,00 грн., № РН-20/05-2 від 20.05.15р. на суму 273 240,00 грн., №РН-20/05-1 від 20.05.15р. на суму 1 081 684,80 грн., товарно-транспортною накладною №2005-1 від 20.05.15р.;

- заявкою Позивача № 15-52/73 від 25.05.15р., видатковими накладними № РН-28/05-1 від 28.05.15р. на суму 482 724,00 грн., товарно-транспортної накладної № 2805-1 від 28.05.15р. Товар прийнято представником відповідача за довіреністю № 326 від 28.05.15р.

Поставка товару відбувалась за ІНКОТЕРМС 2010 на умовах СРТ.

Одержання Позивачем товару за Договором свідчить про фактичне схвалення спірного договору Позивачем, що унеможливлює визнання його недійсним.

З урахуванням викладеного, суд не приймає позицію Позивача, погоджується з позицією Відповідача та вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати у справі слід покласти на Позивача.

Керуючись ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Судові витрати у справі покласти на Позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту.

Суддя С.Г. Юзіков

Повний текст рішення виготовлено ______________