ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 грудня 2015 р. Справа № 903/1210/15

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "БАЯДЕРА ЛОГІСТІК"

до відповідача: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення 9 444,34 грн.

Суддя Кравчук В.О.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність від 31.07.2015р.

від відповідача: н/з

В судовому засіданні представнику позивача розяснено право відводу відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України. Відводу складу суду не заявлено.

В судовому засіданні роз`яснено процесуальні права і обовязки учаснику судового процесу, визначені ст. 22 ГПК України.

В судовому засіданні 23.12.2015р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ: позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "БАЯДЕРА ЛОГІСТІК" звернулось з позовом до господарського суду Волинської області про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 9 444,34 грн. заборгованості, з яких: 3 837,92 грн. - основного боргу, 3 820,93 грн. - інфляційних втрат, 391,15 грн. - 20% річних, 1055,69 грн. - пені та 338, 65 грн. штрафу.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 19.11.2015р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 02.12.2015р. та зобов'язано сторін надати суду ряд документів, необхідних для об'єктивного розгляду справи по суті.

Предстаник позивача в судових засіданнях 02.12.2015р. та 23.12.2015р. заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задоволити у повному обсязі.

Відповідач вимог ухвал суду від 19.11.2015р. та 02.12.2015р. не виконав, в судові засідання 02.12.2015р. та 23.12.2015р. уповноваженого представника не направив, витребуваних ухвалами суду документів не надав, так як ухвала про порушення провадження у справі повернулась до суду 30.11.2015р. та ухвала про відкладення розгляду справи від 02.12.2015р. повернулась до суду 11.12.2015р. з відмітками : "За закінченням терміну зберігання".

За приписами п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, враховуючи те, що розгляд спору вже відкладався, явку відповідача не було визнано обовязковою, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України, -

встановив:

29.04.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» (Постачальник, позивач) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Покупець, відповідач) було укладено договір поставки №184/15 (а.с.9-10).

Відповідно до п.1.1 Договору, постачальник зобов`язався передати у власність покупця алкогольні напої (Товар), а покупець зобов`язався прийняти і своєчасно оплатити за цей Товар в порядку, визначеному умовами Договору.

По п.6.1 розрахунки за товар здійснюються Покупцем протягом 14 календарних днів з дня приймання товару, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника або в іншому узгодженими сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України, або за домовленістю сторін шляхом попередньої оплати.

На виконання умов даного договору відповідачу позивачем в період за травень 2015р. поставлено товару на загальну суму 4 837,92 грн., згідно наступних видаткових накладних: №14922/13713 від 01.05.2015 року на суму 2 624,70 грн.; №14923/13712 від 01.05.2015 року на суму 1 869,96 грн. та №14921/13711 від 01.05.2015р. на суму 343,26 грн. (а.с.26-28).

Як слідує з матеріалів справи оплата товару відповідачем проведена частково на суму 1 000,00 грн. - 22.06.2015р., заборгованість складає 3 837,92 грн.

За загальними нормами ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших актів, договору ,а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи відпуск позивачем відповідачу товару, отримання їх відповідачем та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд прийшов до висновку про підставність предявленого позову в частині стягнення суми основної заборгованості у розмірі 3 837,92 грн.

Сума основної заборгованості у розмірі 3 837,92 грн. повністю підтверджується наявними в матеріалах справи документами, у встановленому порядку не була спростована чи заперечена відповідачем.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 1 055,69 грн., що діяла в період заборгованості та 7% штрафу від суми боргу - 338,65 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 7.1 договору у випадку порушення Покупцем строків оплати вартості одержаного від Постачальника товару, Покупець зобовязаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день порушення строків оплати; у випадку порушення Покупцем строків оплати вартості одержаного від Постачальника товару більше ніж на 30 календарних днів, Покупець сплачує Постачальнику штраф в розмірі сім відсотків від суми боргу.

Згідно ч.1 ст.216, ч.2 ст.217 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення в сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (№543/96-ВР від 22.11.1996.р) платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до пункту 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до п. 7.1 договору сторони узгодили роміри сплати пені та штрафу у разі прострочення Відповідачем строку внесення платежів, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 1 055,69 грн. та 338,65 грн. 7% штрафу - підлягають до задоволення.

Щодо стягнення з відповідача 20% річних в розмірі 391,15 грн. за період прострочення заборгованості суд зазначає наступне.

Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 9.2 договору сторони передбачили, що у випадку порушення Покупцем строків оплати отриманого від Постачальника товару, Покупець зобовязаний сплатити Постачальнику 20% річних від суми боргу за користування чужими коштами.

Суд провівши власний перерахунок 20% річних зазначає, що проведений позивачем розрахунок за визначений період є вірним. Відтак вимога про стягнення 20% річних в сумі 391,15 грн. підлягає задоволенню

Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 3 820,93 грн. за період прострочення заборгованості, суд зазначає наступне.

Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що вимога позивача в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 3 820,93 грн. підлягає частковому задоволенню в сумі - 59,43 грн.

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що предявляються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 9 444,34 грн. підлягають частковому задоволенню в сумі - 5 682, 84 грн. з яких: - 3 837,92 грн. основного боргу, 1 055,69 грн. - пені, 338,65 грн. штраф у розмірі 7% загальної суми боргу, 391,15 грн. - 20% річних та 59,43грн. інфляційних втрат.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.49 ГПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 732,89 грн. судового збору.

Враховуючи зазначене та керуючись ст.193 Господарського кодексу України, ст. ст.526,610,612,625,655,712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України , господарський суд України,-

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (43000, м. Луцьк, пр. Соборності, 38А/86, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» (02088, м.Київ, вул.Леніна, 42, ЄДРПОУ 3587150, р/р1718 в АТ «Укрсиббанк», МФО 351005) 5 682, 84 грн. з яких:3 837,92 грн. - основного боргу, 1 055,69 грн. - пені, 338,65 грн.- штраф у розмірі 7% від загальної суми боргу, 391,15 грн. - 20% річних, 59,43 грн. - інфляційних, а також 732,89 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В стягненні - 3 761,50 грн. інфляційних - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено

28.12.2015

Суддя В. О. Кравчук