ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2015 р. Справа № 911/4586/15

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Комунального підприємства «Агенство регіонального розвитку» Славутицької міської ради

до Приватного підприємства «Славутич Квант»

про стягнення 38 314,95 грн

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (дов. б/н від 02.12.2015);

від відповідача не зявились.

Обставини справи:

Комунальне підприємство «Агенство регіонального розвитку» Славутицької міської ради (далі позивач) звернулося з позовом до Приватного підприємства «Славутич Квант» (далі відповідач) про стягнення 38 314,95 грн, з яких 31 483,99 грн відшкодування доходів за час користування безпідставно набутим і збереженим майном та 6 830,96 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач після визнання недійсним договору оренди неправомірно користувався приміщенням позивача, а тому просить на підставі ст. 1214 ЦК України стягнути з відповідача всі доходи, які він одержав або міг одержати за час користування таким приміщенням.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.10.2015 порушено провадження у справі № 911/4586/15, розгляд справи призначено на 03.12.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.12.2015 продовжено строк вирішення спору у спарві №911/4586/15, розгляд справи відкладено на 17.12.2015.

14.12.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшов супровідний лист №825 від 09.12.2015 з долученими до нього документами (вх. №29766/15).

Відповідач не скористався своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав.

В судовому засіданні 17.12.2015 представник позивача підтримав позов повністю.

Представник відповідача в судове засідання 17.12.2015 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представник авідповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

09.12.2013 між Комунальним підприємством «Фонд комунального майна» (правонаступник комунальне підприємство «Агенство регіонального розвитку» Славутицької міської ради на підставі рішення Рішення Славутицької міської ради №138-44-VI від 14.03.2014 «Про зміну назви КП «Фонд комунального майна» на КП «Агенство регіонального розвитку» Славутицької міської ради) (орендодавець) та Приватним підприємством «Славутич Квант» (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності №245-Д, згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення, інженерні мережі та комунікації, що є їх невідємною частиною (майно) за адресою: Київська область, м. Славутич, пр. Дружби Народів, 5, універсам «Дніпро».

Відповідно до п. 3.2 договору сторони, зокрема, погодили розмір орендної плати, що становить 10 796,68 грн з ПДВ в місяць.

09.12.2013 між КП «Фонд комунального майна» та ПП «Славутич Квант» на виконання п. 5.1.9 договору оренди було укладено договір про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію №245/245-Д-Е, відповідно до п. 2.2 якого, розмір відшкодування витрат орендодавця становить 1 225,00 грн.

Рішенням господарського суду Київської області у справі №911/4383/14 від 04.12.2014, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2015, договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності №245-Д від 09.12.2013, з додатками до нього, укладений між КП «Фонд комунального майна» та ПП «Славутич Квант», зобовязано ПП «Славутич Квант» повернути КП «Агенство регіонального розвитку» Славутицької міської ради майно, отримане на підставі договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності №245-Д від 09.12.2013.

Зазначені обставини є преюдиційним фактом, а отже не потребують доказування.

Згідно з ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто ці факти носять преюдиційний характер і приймаються судом як аксіоматична істина і повторному доведенню та оспорюванню в господарських судах вони не підлягають.

Судом встановлено, що відповідач добровільно не виконав рішення господарського суду Київської області від 04.12.2014 у справі №911/4383/14, добровільно не повернув майно.

16.04.2015 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Славутицького міського управління юстиції ОСОБА_2 в примусовому порядку виконано рішення від господарського суду Київської області у справі №911/4383/14 від 04.12.2014, повернуто КП «Агенство регіонального розвитку» Славутицької міської ради майно передане згідно договору оренди.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, вважає неправомірним користування відповідачем нежитловим приміщенням за період з 25.02.2015 (дати набрання законної сили рішенням господарського суду Київської області від 04.12.2014 у справі №911/4383/14) по 16.04.2015 (дату примусового виконання рішення господарського суду Київської області від 04.12.2014 у справі №911/4383/14 примусове звільнення приміщення), а тому просить на підставі ст. 1214 Цивільного кодексу України стягнути з відповідача суму всіх доходів отриманих відповідачем за час користування обєктом оренди без достатньої правової підстави у розмірі 31 483,99 грн.

Під доходами позивач в даному випадку визначає суму орендної плати, яку відповідач повинен був би сплачувати при укладеному договорі оренди з позивачем, але не сплачував у період з 01.03.2015 по 16.04.2015, що складає 23 850,52 грн, а також витрати за комунальні послуги за зазначений період, що становить 7 633,47 грн.

Суд не погоджується з зазначеними твердженнями позивача з огляду на наступне.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Тобто в зазначеній статті йдеться про доходи, які безпідставний набувач реально одержав або міг одержати. Тут може йти мова про проценти за користування грошовими коштами, плоди від набутого майна та інші доходи. Часовим проміжком для повернення доходів є час з моменту, коли набувач дізнався або мав дізнатися про незаконність набуття або збереження майна, до пред'явлення відповідної вимоги потерпілим.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що орендна плата та витрати на комунальні послуги, які мав би сплачувати відповідач у разі дійсності договору оренди, не є доходами в розумінні ст. 1214 ЦК України.

Крім того, рішенням господарського суду Київської області від 04.12.2014 у справі №911/4383/14 договір оренди був визнаний недійсним в повному обсязі, в тому числі щодо визначення розміру орендної плати і витрат на комунальні послуги.

Також суд звертає увагу, що договір оренди було визнано недійсним з мотивів порушення позивачем приписів ч. 1 ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Крім того, в судовому засіданні представником позивача повідомлено суд, що протягом дії договору орендна плата сплачувалась позивачем вчасно та в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Господасрького процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

За змістом ч. 1 ст. 142 ГК прибуток (доход) суб'єкта господарювання зазначається як показник фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб'єктів господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань. Склад валового доходу та валових витрат суб'єктів господарювання визначається законодавством. Для цілей оподаткування законом може встановлюватися спеціальний порядок визначення доходу як об'єкта оподаткування.

Відповідно до п. 2 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73, доходи це збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобовязань, які призводять до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів стосовно ведення господарської діяльності відповідачем з використанням обєкту оренди, яким ПП «Славутич Квант» користувалось без достатньої правової підстави.

Крім того, суд звертає увагу, що у звязку з тим, що договір оренди був визнаний недійсним, у відповідача були відсутні підстави для сплати орендної плати та витрат на комунальні послуги, а тому суд не може вважати несплачені відповідачем зазначені суми доходом відповідача в розумінні п. 2 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73, на яке позивач посилається в обґрунтування позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення 31 483,99 грн відшкодування доходів за час користування безпідставно набутим і збереженим майном є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 6 830,96 грн інфляційних втрат.

Враховуючи те, що позовна вимога про стягнення 6 830,96 грн інфляційних втрат є похідною від основної вимоги про стягнення 31 483,99 грн відшкодування доходів за час користування безпідставно набутим і збереженим майном, у задоволенні якої судом відмовлено, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення 6 830,96 грн інфляційних втрат.

За таких обставин, позовні вимоги Комунального підприємства «Агенство регіонального розвитку» Славутицької міської ради є безпідставними, необґрунтованими, не підтверджуються наявними матеріалами справи, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Відмовити в задоволенні позову повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 22.12.2015.

Суддя В.М. Антонова