КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р. Справа№ 910/16762/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

ОСОБА_1

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 за дов.

від відповідача: ОСОБА_3 за дов.

від третьої особи: ОСОБА_4 за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГРІТ»

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2015

у справі №910/16762/15 (суддя Картавцева Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГРІТ»

до Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Дочірнє підприємство «Інтергласт» Фірми «Гласт ГМБХ»

про визнання поруки припиненою

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГРІТ» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» (далі, відповідач) про визнання поруки Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГРІТ», що встановлена Договором поруки №9-П/13 від 06.03.2013, укладеним з метою забезпечення виконання зобовязань за Договором банківського кредиту (кредитна лінія) №899-КЛ/06 від 27.02.2006, припиненою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2015 до участі у справі залучено Дочірнє підприємство «Інтергласт» Фірми «Гласт ГМБХ» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (далі, третя особа).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на частину 1 статті 559 Цивільного кодексу України, вважаючи, що порука за Договором поруки №9-П/13 від 06.03.2013 є припиненою з дати підписання відповідачем та позичальником додаткових угод до кредитного договору, не погоджених із поручителем, якими було збільшено обсяг відповідальності поручителя за вказаним договором поруки, а саме з 30.12.2014.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 у справі №910/16762/15 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГРІТ» відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено наявності підстав для визнання поруки припиненою.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГРІТ» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 у справі №910/16762/15 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що будь-яких погоджень змін щодо порядку користування кредитом, сплати відсотків за користування ним, порядку та строків повернення кредитних коштів, погодження нового Графіку повернення кредиту поручитель після 24.12.2013, тобто впродовж підписання сторонами кредитного договору додаткових угод №№16-22 до Кредитного договору №899-КЛ/06 від 27.02.2006, не надавав.

За твердженнями скаржника, зміна порядку та строків повернення кредитних коштів, Графіку повернення кредиту додатковими угодами №№ 16-22 до Кредитного договору №899-КЛ/06 від 27.02.2006 призвела до збільшення періоду, за який нараховуються проценти. Однак, будь-якої додаткової угоди до договору поруки щодо узгодження із поручителем збільшення розміру зобовязання позичальника за кредитним договором, та, як наслідок, збільшення обсягу відповідальності поручителя, сторонами договору поруки укладено не було.

Зазначене, на думку апелянта, є підставою для припинення поруки з огляду на вимоги частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГРІТ» у справі №910/16762/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.10.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 27.10.2015.

26.10.2015 представник третьої особи подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції повністю і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

27.10.2015 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому наголосив на тому, що сторони у договорі поруки досягли домовленості щодо можливих наступних змін, які будуть викладені у додаткових угодах до кредитного договору (у тому числі які збільшують розмір/змінюють порядок виконання зобовязання), а отже додаткової згоди поручителя не вимагається та, з огляду на це, просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач у судове засідання, призначене на 27.10.2015, не зявився, 26.10.2015 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з відсутністю уповноваженого представника.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.10.2015 клопотання про відкладення розгляду справи Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГРІТ» задоволено, розгляд справи відкладено на 26.11.2015.

26.11.2015 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду заперечення проти відзиву відповідача.

Представник третьої особи у судове засідання, призначене на 26.11.2015, не зявився та 13.11.2015 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з тим, що у період 16.11.2015 по 29.11.2015 представник третьої особи, єдиний юрист підприємства, який веде цю справу, буде перебувати у щорічній основній відпустці.

Представник позивача заявив у судовому засіданні 26.11.2015 усне клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з тим, що пояснення, які має надати у судовому представник третьої особи є важливими для вирішення справи по суті.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2015 клопотання про відкладення розгляду справи Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГРІТ» та Дочірнього підприємства «Інтергласт» Фірми «Гласт ГМБХ» задоволені, розгляд справи відкладено на 08.12.2015.

08.12.2015 представник третьої особи подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду письмові пояснення із запереченнями на відзив відповідача та апеляційну скаргу позивача, у яких просив суд апеляційну скаргу позивача задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 у справі №910/16762/15 повністю і прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У своїх поясненнях третя особа зазначила, що пунктом 1 Договору поруки №9-П/13 від 06.03.2013 передбачено, що зобовязання за кредитним договором можуть в процесі його виконання сторонами змінюватись, проте такі зміни та доповнення умов кредитного договору повинні були та могли здійснюватися лише у разі погодження з поручителем.

Представник позивача у судове засідання, призначене на 08.12.2015, не зявився та подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із зайнятістю його представника у іншому судовому засіданні.

Представники відповідача та третьої особи подали у судовому засіданні 08.12.2015 клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 продовжено строк вирішення спору у справі, клопотання позивача про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи відкладено на 22.12.2015.

Представники позивача та третьої особи у судовому засіданні підтримали доводи, викладені ними у апеляційній скарзі, просили її задовольнити, рішення суду скасувати, позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог позивача та вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 27.02.2006 Публічне акціонерне товариство «Укргазпромбанк» (Банк) та Дочірнє підприємство «Інтергласт» фірми «ГЛАСТ ГМБХ» (позичальник) уклали Договір банківського кредиту (кредитна лінія) №899-КЛ/06 (далі, Кредитний договір).

З метою забезпечення виконання зобовязань Дочірнього підприємства «Інтергласт» фірми «ГЛАСТ ГМБХ» перед Банком, 06.03.2013 між Публічним акціонерним товариством «Укргазпромбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГРІТ» було укладено Договір поруки №9-П/13 (далі, Договір поруки) (том 1, а.с. 15-16).

Згідно пункту 1 Договору поруки поручитель поручається перед Банком за виконання третьою особою зобовязань у повному обсязі щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються Договором банківського кредиту (кредитна лінія) №899-КЛ/06 від 27.02.2006 та будь-якими додатковими угодами до нього, що будуть укладені (у т.ч., які збільшують розмір/змінюють порядок виконання зобовязання).

Відповідно до пункту 2 Договору поруки, позивач поручився за належне виконання третьою особою своїх обовязків перед Банком за кредитною лінією з лімітом загальної заборгованості: в Євро 800 000 Євро, в доларах США 700 000 доларів США, в гривнях 980 000 грн., кінцевий строк повернення яких до 21.02.2014 та з щомісячною сплатою процентів за користування кредитів в розмірі: 12% річних при наданні кредиту в Євро, 13% річних при наданні кредиту в доларах США, 21,5 % річних при наданні кредиту у гривні.

Договір поруки вступає в дію з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за Кредитним договором (пункт 15 Договору поруки).

24.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «Укргазпромбанк» та Дочірнім підприємством «Інтергласт» фірми «ГЛАСТ ГМБХ» було укладено додаткову угоду №15 до Кредитного договору (том 1, а.с. 18-20).

У відповідності до умов вказаної додаткової угоди, пункт 1.1.2. Кредитного договору в редакції додаткової угоди № 15 від 24.12.2013 викладено у наступній редакції: «Кінцевий термін користування кредитом 20.02.2015 року».

Пункт 1.1.6 викладено у наступній редакції: «Погашення кредиту повинно здійснюватись відповідно до графіку погашення, встановленого в додатку № 1 від 24.12.2013 до Кредитного договору. Додаток № 1 від 24.12.2013 до Кредитного договору є невідємною його частиною».

Крім того, 24.12.2013 між Банком та поручителем було укладено додаткову угоду №1 до договору поруки №9-П/13 від 06.03.2013 року (том 1, а.с. 17).

Відповідно до вказаної додаткової угоди пункт 2 Договору поруки викладено в наступній редакції: «Згідно кредитного договору банк надав позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної мультивалютної відкличної кредитної лінії з лімітом заборгованості за кредитом в Євро 800 000,00 Євро, ліміт заборгованості за кредитом в доларах США 700 000,00 Доларів США, ліміт заборгованості за кредитом в гривні 875 000,00 грн. з кінцевим строком повернення до 20.02.2015 та з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі: 12% річних при наданні кредиту в євро; 13% річних при наданні кредиту в доларах США; 21,5% річних при наданні кредиту в гривні. Погашення кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення встановленого у Додатку №1 від 24.12.2013 до Кредитного договору, який є невідємною його частиною».

30.12.2014 було укладено Додаткову угоду №22 до Кредитного договору (далі, Додаткова угода №22) (том 1, а.с. 22), у відповідності до якого внесено зміни до умов Договору банківського кредиту в частині строку сплати процентів, строку повернення кредитодавцю суми кредиту.

Також, відповідно до Додаткової угоди №22 було змінено графік повернення кредиту, який є додатком №1 від 30.12.2014 до Кредитного договору. Зокрема, не змінюючи кінцевий строк повернення кредиту, який залишився 20.02.2015, Банком та позичальником змінено розмір та строк повернення позичальником чергових платежів за кредитною лінією у гривні та кредитною лінією у доларах США.

Спір у справі, на думку позивача, виник у звязку з тим, що кредитодавцем та позичальником було внесено зміни та доповнення до Кредитного договору шляхом укладання Додаткової угоди №22 від 30.12.2014 за відсутністю згоди поручителя, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя за договором поруки.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частини 1, 2 статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 598 Цивільного кодексу України визначені підстави припинення зобов'язання. Вказаною статтею передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного договору.

На зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається, і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною 1 статті 559 Цивільного кодексу України.

Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-160цс13.

При цьому, згідно з позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові у справі № 6-20цс11 від 21 травня 2012 року, збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Таким чином, змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови та обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища.

Пунктом 4.1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 №1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» роз'яснено, що зміна умов зобов'язання, забезпеченого порукою, без згоди поручителя може припинити поруку лише у випадку, коли зазначене призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя за забезпеченим порукою зобов'язанням. Збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни забезпеченого порукою зобов'язання суди повинні розуміти як: підвищення розміру процентів або встановлення нових умов щодо порядку зміни розміру процентної ставки, що призведе до її збільшення; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти; установлення або збільшення розміру неустойки; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним тощо. Господарські суди мають враховувати, що згода поручителя надається в порядку та у спосіб, який передбачений договором поруки. Якщо договором поруки передбачено зміну його умов за письмової згоди сторін, то у такому разі саме лише повідомлення кредитором або боржником поручителя про зміну умов договору не є доказом надання поручителем згоди.

Також, у разі якщо поручитель під час укладення договору поруки погодив встановлення у майбутньому розміру процентної ставки за кредитним договором на підставі додаткових договорів, то таке встановлення процентної ставки за додатковими договорами не є збільшенням обсягу відповідальності поручителя і не може бути підставою для припинення договору поруки згідно із статтею 559 Цивільного кодексу України.

Зі змісту Додаткової угоди № 22 до кредитного договору вбачається, що відповідач та 3-тя особа погодили, що укладанням цієї додаткової угоди вносять зміни до графіку погашення кредиту та фактично продовжують строк сплати відсотків у доларах США та відсотків в євро за користування кредитними коштами за період з березня 2014 року по грудень 2014 року, в свою чергу додаток № 1 від 30.12.2014 до кредитного договору (графік повернення кредиту за Додатковою угодою № 22) передбачає кінцеву дату повернення кредиту 20.02.2015 (сума погашення кредиту в гривнях: 31.12.2013 100 000,00 грн., з 31.03.2014 по 31.10.2014 по 15 000,00 грн. щомісячно, 31.12.2014 200 000,00 грн., 20.02.2015 455 000, 00 грн.; в доларах США: 20.02.2015 700 000, 00 дол. США), тоді як в додатку 1 від 24.12.2013 (Додаткова угода № 15 від 24.12.2013, що встановлювала графік виконання зобовязань за кредитним договором до укладення Додаткової угоди № 22) передбачено такий графік погашення: в гривнях - 31.12.2013 100 000, 00 грн., з 31.03.2014 по 31.10.2014 по 15 000, 00 грн. щомісячно, 28.11.2014 200 000,00 грн., 31.12.2014 100 000, 00 грн., 30.01.2015 15 000, 00 грн., 20.02.2015 340 000,00 грн.; в доларах США 31.12.2014 35 000, 00 дол. США, 20.02.2015 665 000, 00 дол. США.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що перенесення в бік зменшення розміру чергових платежів по сплаті суми кредиту змінює в бік збільшення базу (залишок суми кредиту) для нарахування відсотків за користування кредитними коштами за Додатковою угодою № 22, що збільшує обсяг зобовязання боржника та, відповідно, обсяг відповідальності поручителя.

При цьому, позивач вважає, що останній як поручитель за спірними зобовязаннями не надав згоди на збільшення його відповідальності за кредитним договором, у звязку з чим на підставі частиною 1 статті 559 Цивільного кодексу України просить суд визнати поруку припиненою.

З цього приводу колегія суддів наголошує на тому, що у відповідності до пункту 1 Договору поруки позивач поручився перед Банком за виконання дочірнім підприємством «Інтергласт» фірми «ГЛАСТ ГМБХ» (пози чальником) зобовязань в повному обсязі щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються договором банківського кредиту (кредитна лінія) №899-КЛ/06 від 27.02.2006 та будь-якими додатковими угодами до нього, що будуть укладені (у т.ч., які збільшують розмір/змінюють порядок виконання зобовязання).

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 17.01.2011 № 5020-10/012, коли умовами договору поруки передбачена можливість зміни розміру процентів та строків їх сплати в порядку, визначеному кредитним договором, в забезпечення якого надана порука, то підстави для її припинення, передбачені частиною 1 статті 559 Цивільного кодексу України, відсутні.

Крім того, у розумінні статті 627 Цивільного кодексу України домовленість сторін є результатом їх добровільного волевиявлення щодо визначення умов договору, якими зафіксовано взаємні права та обов'язки поручителя та банку.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Нормами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Колегія суддів зазначає, що з умов Договору поруки слідує, що позивач, як поручитель за Договором поруки, взяв на себе весь обсяг зобовязань, що виник у боржника перед кредитором за кредитним договором та будь-якими додатковими угодами до нього, що будуть укладені (у т.ч., які збільшують розмір/змінюють порядок виконання зобовязання).

Пунктами 3, 4 Договору поруки визначено, що поручитель ознайомлений з умовами Кредитного договору, у т.ч. про строки виконання зобовязань за кредитним договором. Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій, інших платежів, передбачених кредитним договором, відшкодування збитків.

Отже, поручитель, при підписанні Договору поруки свідомо надав згоду на забезпечення порукою зобовязань боржника за існуючим Кредитним договором та зобовязань, які можуть виникнути в майбутньому, при укладенні додаткових договорів до основного Кредитного договору. Вказане підтверджується умовами Договору поруки, а саме пунктом 1 останнього.

З огляду на зазначене, колегія суддів не вбачає підстав для визнання поруки, яка виникла на підставі Договору поруки №9-П/13 від 06.03.2013, припиненою.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обовязків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГРІТ» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГРІТ» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 у справі № 910/16762/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 у справі № 910/16762/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/16762/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

ОСОБА_1