КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2015 р. Справа№ 910/12366/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Власова Ю.Л.

Скрипки І.М.

при секретарі судового засідання Д'якова Ю.Ю.

за участю представників:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Деркач Т.Г. - за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року

у справі № 910/12366/13 (суддя Полякова К.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення 12630588,02 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до відповідача Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення суми основного боргу 10412921,11 грн., суму інфляційних втрат 1259963,45 грн., 3% річних у розмірі 957703,46 грн. загальною сумою 12630588,02 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення суми основного боргу 10412921,11 грн., суму інфляційних втрат 1259963,45 грн., 3% річних у розмірі 957703,46 грн. Загальною сумою 12630588,02 грн. задоволено частково. Стягнуто з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 10412921,11 грн. основного боргу, 1072474,95 грн. інфляційної складової боргу, 3% річних у розмірі 855000, 67 грн. У іншій частині у позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення 41595,76 грн. інфляційних втрат та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що скаржник вважає рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2015 у справі № 910/12366/13 в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення 41595,76 грн. таким, що винесене з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права - статей 509, 525, 526, 530, 547, 549-551, 599, 612, 625 ЦК України, та процесуального права - статей 4-7, 34, 43, 49, 83 ГПК України враховуючи наступне.

Зокрема, апелянт зазначає, що відповідно до його перерахунку інфляційних витрат в період з липня 2010 року по березень 2013 року сума буде становити 1030879,19 грн.

Відповідно автоматичного розподілу справ між суддями для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Коршун Н.М., Дикунська С.Я.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2015 року апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" було прийнято до провадження і розгляд справи призначено на 22.06.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 року розгляд справи відкладено на 20.07.2015 року.

Розпорядженням та протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 16.07.2015 року у зв'язку з відпусткою головуючого судді Алданової С.А., сформовано судову колегію у складі: Гончаров С.А., Самсін Р.І., Скрипка І.М.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2015 року у зв'язку з відпусткою суддів Самсіна Р.І., Скрипки І.М., сформовано судову колегію у складі: Гончаров С.А., Куксов В.В., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2015 року апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" було прийнято до провадження і розгляд справи призначено на 02.09.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015 року розгляд справи відкладено на 13.10.2015 року.

Враховуючи затверджений персональний склад постійних колегій суддів Київського апеляційного господарського суду, розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 15.10.2015 року, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Гончаров С.А.; судді Скрипки І.М., Шаптали Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.10.2015 року апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" було прийнято до провадження визначеним складом суду, розгляд справи призначено на 11.11.2015 року.

У зв'язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. на лікарняному, розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 року, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Гончаров С.А.; судді Самсін Р.І., Скрипка І.М.

Колегією суддів Київського апеляційного господарського суду, у судовому засіданні, що відбулось 11.11.2015 року, оголошено перерву до 09.12.2015 року.

У зв'язку з припиненням повноважень судді Самсіна Р.І., розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 року, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Гончаров С.А.; судді Куксов В.В., Скрипка І.М.

Колегією суддів Київського апеляційного господарського суду, у судовому засіданні, що відбулось 09.12.2015 року оголошено перерву до 17.12.2015 року.

У зв'язку з перебуванням судді Куксова В.В. у відпустці, розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 року, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Гончаров С.А.; судді Власов Ю.Л., Скрипка І.М.

Відповідач, згідно з поданими до суду 19.06.2015 року та 20.07.2015 року клопотаннями, просить зупинити провадження у справі у зв'язку з тим, що для вирішення спору у справі №910/12366/13 має істотне значення вирішення у справі за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про зобов'язання НАК «Нафтогаз України» вчинити дії - провести списання заборгованості з штрафних та фінансових санкцій за договором.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом

Відповідно до п. 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Наведене клопотання відповідача про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню, оскільки судом не встановлено неможливість (зокрема, через наявність будь-яких перешкод) розгляду даної справи до вирішення справи № 910/16532/15.

Відповідач, згідно з поданим до суду 31.08.2015 року клопотанням, просить призначити по справі 910/12366/13 проведеня судово-економічої експертизи, проведення якої доручити фахівцям цієї галузі, у зв'язку з складністю та недостатністю докладності розрахунків, наведених у позовній заяві, відсутністю у матеріалах справи документів щодо взаєморозрахунків між сторонами, необхідністю спеціальних економічних знань для перевірки вірності розрахунків Позивача, що не дає можливості самостійно перевірити вірність та законність приведених у позовній заяві розрахунків інфляційних та 3% річних, а також з метою всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

За розглядом заявленого відповідачем клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи судом відмовлено у його задоволенні через наступне.

Пунктом 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 року "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" зазначено, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

У наведеному пункті постанови, також, міститься висновок, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Заявлені позивачем вимоги обґрунтовані посиланням на обставини, які підтверджені представленими до матеріалів справи доказами що підлягають оцінці судом в порядку передбаченому нормами процесуального кодексу (ст. 43 ГПК України).

Питання, щодо з'ясування яких відповідачем заявляється про необхідність призначення у справі судової експертизи є правовими, а виходячи з предмету та підстав заявленого позову, для вирішення спору по суті відсутня потреба у спеціальних знаннях в економічній сфері.

Відповідач, згідно з поданим до суду 10.11.2015 року доповненнями до апеляційної скарги, додатково заперечив проти висновків викладених в оскаржуваному рішенні.

Відповідач, згідно з поданим до суду 17.11.2015 року доповненнями до апеляційної скарги, додатково заперечив проти висновків викладених в оскаржуваному рішенні.

Позивач до судового засідання, що відбулось 17.12.2015 року, не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011 року Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представників позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи за відсутності позивача є можливим.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

30.12.2009 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та Дочірнім підприємством "Нафтогазмережі" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", правонаступником якої є Дочірня компанія "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (покупець) укладено Договір №324-09/8 поставки природного газу теплопостачальним підприємствам.

Відповідно до положень п. 1.1. договору, постачальник передає покупцеві у 2010 році імпортований природний газ, за наявності його обсягів, для потреб підприємств теплоенергетики, теплових електричних станцій і централей та котелень промислових підприємств, зокрема блочних (модульних) котелень (в обсягах, що використовуються на виробництво теплової енергії для бюджетних установ та організацій та інших споживачів), а покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього договору.

Розрахунки за газ та за послуги з його транспортування покупець здійснює грошовими коштами в національній валюті України шляхом їх перерахування на рахунок Постачальника протягом місяця, в якому здійснюється постачання газу. Остаточний розрахунок проводиться покупцем на підставі акту приймання-передачі газу не пізніше 25 (двадцять п'ятого) числа місяця, наступного за місяцем поставки (п.5.1. договору).

На виконання умов договору позивач поставив протягом січня 2010 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 10412291,11 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу №01/10-НГУ-ІМП/ТКЕ-Б від 31.01.2010 року.

Вказана грошова сума станом на 21.03.2013 відповідачем на користь позивача не сплачена, у зв'язку із чим за ним рахується заборгованість розміром 10412921,11 грн.

Звертаючись із даним позовом до суду, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за порушення строків здійснення оплати заявляє до стягнення з відповідача 957703,46 грн. 3% річних за період 26.02.2010-21.03.2013 та 1259963,45 грн. інфляційних втрат за період 16.02.2010-15.03.2013 року.

Відповідач стверджує, що сума основного боргу у розмірі 10412921,11 грн. є списаною згідно Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" №3319-ІV від 12.05.2011 року. Щодо заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, відповідач заперечує з підстав неправомірного визначення позивачем періоду нарахування 16.02.2010-15.03.2013, оскільки розрахунок вказаних компенсаційних сум має біти здійснено за весь період прострочення, тобто із врахуванням показників інфляції та дефляції. Також, ДК "Газ України" просить застосувати строк позовної давності до вимоги про нарахування 3% річних, визначивши період нарахування 26.02.2010-21.03.2013 року.

Отже, як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є стягнення за договором №324-09/8 поставки природного газу теплопостачальним підприємствам від 21.12.2009 року суми основного боргу 10412921,11 грн., суму інфляційних втрат 1259963,45 грн., 3% річних у розмірі 957703,46 грн. загальною сумою 12630588,02 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач, в порушення умов Договору, свої зобов'язання щодо оплати вартості природного газу не виконав, внаслідок чого, у відповідача утворилась заборгованість перед Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач взяті на себе зобов'язання щодо поставки природного газу виконав належним чином, зауважень щодо поставки продукції від відповідача не надходило, що підтверджується актами прийому-передачі газу, які підписані уповноваженими особами та скріплені печатками сторін (належним чином засвідчена копія містяться в матеріалах справи).

Нормами ст. 692 Цивільного кодексу України унормовано, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать матеріали справи, відповідач, підписавши акт звірки розрахунків за період з 01.07.2010 року по 30.09.2010 року фактично визнав розмір наявної у нього заборгованості у розмірі 10412921,11 грн., яка не погашена відповідачем, у зв'язку із чим заборгованості на момент звернення із даним позовом до суду становить 10412921,11 грн.

Вказаний розмір наявної суми заборгованості також підтверджується наявним у матеріалах справи складеним, підписаним та скріпленим печатками обох сторін актом звіряння розрахунків від 31.12.2012 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо відхилення заперечень відповідача, які ґрунтуються на відсутності суми заборгованості у зв'язку із її списанням на підставі Закону України №3319 від 12.05.2011 року.

Так, згідно статті 1 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" №3319-ІV від 12.05.2011 (далі Закон України № 3319) дія цього Закону поширюється на підприємства незалежно від їхніх форм власності, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, надають послуги з диспетчерського управління об'єднаною енергетичною системою України, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" та її дочірні підприємства ДК "Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК "Укргазвидобування", ДАТ "Чорноморнафтогаз" та ДП "Енергоринок".

На умовах, визначених цим Законом, підлягають списанню заборгованість ДК "Газ України" перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (у тому числі реструктуризована) списується в межах сум, списаних підприємствам, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, і суб'єктам господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, перед ДК "Газ України"; заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями) з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом (п.п. 2.1, 2.2 ст. 2 Закону України №3319).

Згідно статті 3 Закону України №3319, цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та діє до 30 червня 2012 року.

Постановою Кабінету міністрів України від 08.08.2011 №894 затверджено Порядок списання заборгованості за природний газ та електричну енергію.

Згідно п. 4. вказаного порядку, обсяг заборгованості (у тому числі реструктуризованої) за природний газ визначається з урахуванням вимог законодавства з питань інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, документів та розрахунків і списується: учасниками процедури списання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом або виробляють, транспортують і постачають теплову енергію, перед дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" - у сумах, що обліковуються в бухгалтерському обліку таких учасників; компанією "Газ України" - у сумах, що обліковуються в її бухгалтерському обліку, включаючи заборгованість ліквідованих підприємств, що виробляють, транспортують і постачають теплову енергію.

Для списання заборгованості кожен учасник процедури списання утворює комісію з питань списання заборгованості, до складу якої обов'язково входить керівник такого учасника як голова комісії та головний бухгалтер і яка визначає обсяг заборгованості, що підлягає списанню, у розрізі контрагентів. Списання заборгованості проводиться на підставі протоколів зазначеної комісії, затверджених її головою. Датою списання заборгованості є дата затвердження протоколу (п.6 Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію).

Положеннями п. 8 вказаного Порядку визначено, що учасники процедури списання подають протягом 10 днів після затвердження зазначеного в пункті 6 цього Порядку протоколу, але не пізніше 31 грудня 2011 року кредиторам інформацію про суми списаної заборгованості (основної суми заборгованості, пені, штрафних та фінансових санкцій) в розрізі договорів щодо постачання природного газу, а також видів заборгованості.

Компанія "Газ України" здійснює списання заборгованості (у тому числі реструктуризованої) перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" в межах сум, списаних компанією "Газ України" учасникам процедури списання, зазначеним у пункті 4 цього Порядку, та заборгованості ліквідованих підприємств, що виробляють, транспортують і постачають теплову енергію, та надсилає їй щомісяця повідомлення про суму списаної таким учасникам заборгованості та суму заборгованості, що підлягає списанню у бухгалтерському обліку Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України". Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надсилає протягом семи днів після списання заборгованості компанії "Газ України" повідомлення про суми списаної заборгованості в розрізі договорів щодо постачання природного газу, що є підставою для такого списання в бухгалтерському обліку зазначених компаній (п.9 Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію).

У пункті 3 Порядку зазначено, що учасники процедури списання протягом 30 днів після закінчення строку дії Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" (3319-17) проводять звіряння розрахунків і підписують відповідні акти станом на 31 грудня 2011 року, в яких фіксується сума заборгованості, що обліковується в їх бухгалтерському обліку після списання заборгованості.

ДК "Газ України" на надано до суду протоколу комісії учасника процедури списання заборгованості, створення якої передбачено п.6. Порядку, на підставі якого здійснюється узгодження сум, що підлягають списанню.

Таким чином, у розумінні на вищевикладених норм чинного законодавства, в акті звіряння розрахунків від 31.12.2012 відображена наявна сума заборгованості відповідача.

Таким чином, у відповідача наявний обов'язок перед позивачем сплатити на його користь суму основного боргу за поставлений та прийнятий природний газ у розмірі 10412921,11 грн., у зв'язку із чим позовна вимога про стягнення суми основного боргу підлягає задоволенню у повному обсязі.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов Договору, позивачем заявлено до стягнення 957703,46 грн. 3% річних за період 26.02.2010-21.03.2013 року та 1259963,45 грн. інфляційних втрат за період 16.02.2010-15.03.2013 року.

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи ст. 549, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Суд зауважує, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) та інфляційних втрат, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові та відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

З системного аналізу наведених законодавчих норм, вбачається право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та відсотків річних, як спосіб захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

За приписами п. 3.1., 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", якщо сума боргу повинна бути сплачена в період з 1 по 15 числа відповідного місяця, то вона індексується з рахунком цього місяця, а якщо сума повинна бути сплачена з 16 по 31 число відповідного місяця, то вона індексується з наступного місяця.

Суд першої інстанції вірно дає оцінку щодо застосування строків позовної давності до вимог про стягнення з відповідача та вимоги про стягнення сум інфляційних втрат.

Положеннями ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України, визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ст. 260 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 261 Цивільного кодексу України частини 1 та 5 перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила та за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до п. 3.4. та 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" до вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та до вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем заявлено до стягнення інфляційні витрати починаючи з 16.02.2010 року, в свою чергу з позовом до суду ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернувся 27.06.2013 року, тобто позивачем з вказаної вимоги строк позовної давності тривалістю у три роки пропущений.

Колегією суддів перераховано розрахунок суми інфляційних втрат за період з липня 2010 року по березень 2013 року, з якого вбачається, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сплаті саме 1072474,95 грн., з огляду на таке заява відповідача про застосування строків позовної давності у даній частині підлягає задоволенню.

Враховуючи власний перерахунок суду апеляційної інстанції в вказані періоди, колегія суддів вважає необґрунтованою зазначену апелянтом суму інфляційних витрат в розмірі 1030879,19 грн.

Щодо застосування строку позовної давності до вимоги позивача про стягнення 3% річних, суд першої інстанції вірно зазначає наступне.

ПАТ "НАК "Нафтогаз України", заявляючи до стягнення 957703,46 грн. 3% річних визначає період нарахування 26.02.2010 року по 22.03.2013 року, у той час як загальний строк позовної давності становить три роки. Отже, оскільки позивач звернувся до суду із позовом 27.06.2013, початком періоду нарахування процентів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України має бути 27.06.2010 року.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення та спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тому суд першої інстанції застосовуючи строк позовної давності до вимоги про стягнення 3% річних, здійснивши перерахування 3% річних, який перевірено апеляційним судом, за період з 27.06.2010 року - 21.03.2013 року, приходить до вірного висновку, що до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних у розмірі 855000,67 грн.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню.

Нормами статті 43 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є частково обґрунтованими та такими, що вірно задоволені судом першої інстанції в частині стягнення основного боргу в розмірі 10412921,11 грн., інфляційних витрат в розмірі 1072474,95 грн., 3% річних у розмірі 855000,67 грн., в іншій частині позовних вимог судом першої інстанції відмовлено вірно.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року у справі № 910/12366/13 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року у справі № 910/12366/13 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року у справі № 910/12366/13 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року у справі № 910/12366/13 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/12366/13 повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді Ю.Л. Власов

І.М. Скрипка