ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2015р. Справа № 914/4052/15

Господарський суд Львівської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю „Зерносвіт, с. Стадница, Вінницький район, Вінницька область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Торгова мережа „Барвінок, м. Львів

про: стягнення 138258,81 грн.

Суддя Артимович В.М.

Секретар судового засідання Струк Н.Р.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник;

від відповідача: не зявився.

Судом розяснено права і обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України, в тому числі право заявляти відводи. Відводу складу суду не заявлено. Технічна фіксація судового процесу не здійснювалась, оскільки відповідного клопотання заявлено не було.

Суть спору: на розгляд господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю „Зерносвіт, с. Стадница, Вінницький район, Вінницька область, надалі позивач, до Товариства з обмеженою відповідальністю „Торгова мережа „Барвінок, м. Львів, надалі відповідач, про стягнення 138258,81 грн.

Ухвалою суду від 27.11.2015 р. порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду, судове засідання призначено на 11.12.2015 р.

10.12.2015 р. через канцелярію на розгляд суду представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи.

11.12.2015 р. на розгляд суду представник позивача подав лист, в якому надає інформацію, необхідну на виконання вимог ухвали суду від 27.11.2015 р. з доданими документами.

В засідання суду 11.12.2015 р. зявився представник позивача, надав пояснення по суті справи та просив суд задоволити позов. Відповідач не забезпечив явки уповноваженого представника в судове засідання 11.12.2015 р., хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

З огляду на те, що відповідачем до клопотання про відкладення розгляду справи не долучено жодних документів, що підтверджують неможливість явки представника відповідача в судове засідання 11.12.2015 р., суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами згідно ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для справи, в їх сукупності, суд встановив наступне.

Між позивачем та відповідачем укладено договір від 15.12.2014 р. за № ТП-121, відповідно до п. п. 1.1, 1.2, 1.3 якого постачальник зобовязується передавати у власність покупця визначений цим договором товар на підставі замовлень покупця, а покупець зобовязується приймати названий товар та оплачувати його. Предметом поставки за цим договором є товар: борошно. Покупець складає замовлення постачальнику на підставі специфікацій (Додаток № 1).

Як стверджує позивач та підтверджується видатковими накладними відповідачу поставлено борошно на загальну суму 131624,75 грн., зокрема, згідно видаткової накладної №РН-1464 від 16.06.2015 р. на суму 71772,60 грн., №РН-1979 від 10.08.2015 р. на суму 22888,80 грн., №РН-2252 від 04.09.2015 р. на суму 36963,16 грн.

Відповідно до додаткового договору від 15.12.2014 р. за № 3 про надання послуг для збільшення обсягів реалізації товару до договору поставки від 15.12.2014 р. за № ТП-121 відповідачу надано послуги на загальну суму 7450,00 грн., зокрема, згідно акту надання послуг від 30.09.2015 р. за № 4099 на суму 4800,00 грн., акту надання послуг від 26.08.2015 р. за № 3643 на суму 2650,00 грн. Вказані послуги частково оплачені в сумі 2650,00 грн. згідно виписки з банківського рахунку станом на 08.09.2015 р.

Згідно акту звірки станом на 04.11.2015 р. заборгованість відповідача перед позивачем становить 126824,57 грн.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 126824,57 грн. основного боргу, 10644,26 грн. пені, 673,46 грн. трьох процентів річних, 116,52 грн. інфляційних втрат та 2073,89 грн. судового збору.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши докази у справі та оцінивши їх в сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Як підтверджується матеріалами справи та не спростованого відповідачем, товар поставлено відповідачу згідно договору. Оплата за товар останнім не здійснена вчасно, тому позовні вимоги про стягнення коштів у сумі 126824,57 грн. є обґрунтовані, підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, а відтак підлягають до задоволення.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Пункт 6.1 спірного договору зазначає, що за несвоєчасну оплату за поставлений товар покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня за кожний протермінований день від несвоєчасно сплаченої, несплаченої чи сплаченої в неповному обсязі суми. Сплата пені не звільняє покупця від виконання зобовязань за цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, а ч. 1 ст. 547 ЦК визначає, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

На суму основного боргу позивачем підставно й обгунтовано нараховано пеню на підставі п. 6.1 договору. Судом перевірено порядок нарахування неустойки, та встановлено, що пеня підлягає до задоволення в сумі 10644,26 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (абз. 4, 5 п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права»).

Суд, враховуючи вищенаведені норми законодавства та зробивши перерахунок правильності нарахувань процентів річних та інфляційних нарахувань, прийшов до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача процентів річних, інфляційних втрат, що розраховані відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, обґрунтована матеріалами справи, відповідачем не спростована та підлягає до задоволення в сумі 789,98 грн., з яких 673,46 грн. три проценти річних та 116,52 грн. інфляційні нарахування.

Із врахуванням викладеного, суд вважає позов підставним, обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Однією з основних засад судочинства згідно ст. 129 Конституції України є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом (ч. 2 ст. 82 ГПК України).

Враховуючи, що позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а також те, що відповідач доказів оплати боргу, штрафу, пені, трьох процентів річних не представив, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням від 19.11.2015 р. за № 401 на суму 2073,89 грн.

Судовий збір покладається на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 4-5, 4-7, 12, 33, 34, 38, 43, 49, 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Зерносвіт, с. Стадница, Вінницький район, Вінницька область, задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Торгова мережа „Барвінок (79040, м. Львів, вул. Городоцька, 359, ідентифікаційний код 35621418) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „ Зерносвіт (23241, Вінницька область, Вінницький район, с. Стадница, вул. Гонти, 88, ідентифікаційний код 31909523) 126824,57 грн. основного боргу, 10644,26 грн. пені, 673,46 грн. трьох процентів річних, 116,52 грн. інфляційних втрат та 2073,88 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.ст. 116, 117 ГПК України після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16.12.2015 р.

Суддя Артимович В.М.