РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2015Справа №910/30308/15
за позовом Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

до Аграрного фонду

про стягнення 460661 грн. 62 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Маковій В.Г. - представник за довіреністю № 663 від 01.09.2015;

від відповідача:Делявська Г.М. - представник за довіреністю № 520 від 10.10.2015.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.11.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" з вимогами до Аграрного фонду про стягнення 460661 грн. 62 коп.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору складського зберігання зерна № 120/11 від 19.04.2011 не сплатив грошові кошти за надані позивачем послуги із складського зберігання зерна за період з 01.11.2013 по 09.07.2014, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 460661 грн. 62 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 порушено провадження у справі № 910/30308/15 та справу призначено до розгляду на 18.12.2015.

16.12.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду та письмові пояснення.

17.12.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду та відзив із викладеними запереченнями проти заявлених вимог з підстав відсутності в актах виконаних робіт, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язкового реквізиту - місця складання, що позбавляє такі акти виконаних робіт статусу первинного документу, який підлягає первинному обліку.

У судове засідання 18.12.2015 з'явились представники позивача та відповідача, які надали пояснення по суті заявлених вимог та заперечень.

У судовому засіданні 18.12.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

19.04.2011 між Державним підприємством "Державна продовольчо-зернова корпорація України", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (Зерновий склад, позивач), та Аграрним фондом (поклажедавець, відповідач) був укладений договір складського зберігання зерна № 120/11 від 19.04.2011 (далі-Договір), відповідно до умов якого поклажодавець зобов'язується передати на зберігання зерновому складу зерно пшениці, жита, ячменю, кукурудзи (об'єктів державного цінового регулювання), якість яких відповідає діючим ДСТУ (зерно), за заліковою вагою в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а зерновий склад зобов'язується прийняти таке зерно для зберігання на визначених цим Договором умовах і в установлений строк повернути його поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим Договором та законодавством.

Відповідно до п. 3.1.5 Договору, зерновий склад зобов'язаний видати складські документи на зерно не пізніше наступного робочого дня після прийняття його на зберігання. У разі видачі простого або подвійного складського свідоцтва зерновий склад здійснює страхування зерна від ризиків випадкової загибелі, знищення, нестачі, пошкодження та втрат за дорученням і за рахунок коштів поклажодавця.

Згідно з п. 3.1.6 Договору, зерновий склад зобов'язується зберігати зерно протягом строку, визначеного в Договорі.

Відповідно до п. 3.3.2 Договору, поклажодавець зобов'язаний відшкодувати витрати з приймання, зберігання, відвантаження, а також витрати, що виникають в порядку, визначеному підпунктом 3.1.4 цього Договору.

Згідно з п. 4.1 Договору, розрахунки відшкодування витрат, по зберіганню проводяться в грошовій формі з урахуванням податку на додану вартість. Відшкодування витрат по зберіганню складу здійснюється поклажодавцем за рахунок бюджетних коштів.

Пунктом 4.3 Договору сторони погодили, що розмір відшкодування витрат (разом з ПДВ) за зберігання зерновим складом зерна (за 1 тонну за 30 календарних днів) становить 17,50 грн.

Відповідно до п. 4.4 Договору, поклажодавець відшкодовує витрати із зберігання зерна з моменту передачі зерна поклажодавця на зберігання зерновому складу на підставі актів наданих послуг та розрахунку обсягів коштів зберігання зерна як об'єкту державного цінового регулювання.

Відповідно до п. 7.1 Договору, строк зберігання зерна - до пред'явлення вимоги поклажодавцем.

Зерновий склад зобов'язаний зберігати зерно, придбане за кошти державного бюджету, до пред'явлення поклажодавцем вимоги про його повернення (п. 7.3 Договору).

Згідно з п. 8.1. Договору, останній набирає чинності з моменту підписання та скріплення печатками і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

11.07.2011 між Державним підприємством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" та Аграрним фондом був укладений додатковий договір до договору складського зберігання зерна №120/11 від 19.04.2011, за яким п. 4.3. договору складського зберігання зерна №120/11 від 19.04.2011 викладено в такій редакції: розмір відшкодування витрат (разом з ПДВ) за зберігання зерновим складом зерна (за 1 тонну за місяць) становить 17,50 грн.

23.11.2011 між Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" та Аграрним фондом був укладений додатковий договір до договору складського зберігання зерна №120/11 від 19.04.2011, відповідно до якого у зв'язку з проведенням реорганізації шляхом перетворення (дата реєстрації 18.11.2011, номер запису 0045105), частину першу преамбули та розділ «Місцезнаходження та реквізити сторін» викладено в новій редакції з урахуванням реорганізації Державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" у Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

23.01.2012 між Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" та Аграрним фондом був укладений додатковий договір до договору складського зберігання зерна №120/11 від 19.04.2011, за яким п. 8.1. договору складського зберігання зерна №120/11 від 19.04.2011 викладено в новій редакції, а саме: договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками і діє до 31.12.2012, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань в повному обсязі.

31.12.2012 між Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" та Аграрним фондом був укладений додатковий договір до договору складського зберігання зерна №120/11 від 19.04.2011, за яким п. 8.1. договору складського зберігання зерна №120/11 від 19.04.2011 викладено в новій редакції, а саме: договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками і діє до 30.06.2013, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань в повному обсязі.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору складського зберігання зерна №120/11 від 19.04.2011, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором складського зберігання.

Відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

У відповідності до частини 3 та 4 статті 294 Господарського кодексу України зберігання у товарному складі здійснюється за договором складського зберігання. До регулювання відносин, що випливають із зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статтею 957 Цивільного кодексу України за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 961 Цивільного кодексу України, товарний склад на підтвердження прийняття товару видає один із таких складських документів: складську квитанцію; просте складське свідоцтво; подвійне складське свідоцтво.

Судом встановлено, що Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" було прийнято на зберігання від Аграрного фонду зерно, що підтверджується наявними в матеріалах справи складськими квитанціями: АФ №078767 Складська квитанція на зерно N 275 від 05.12.2011 (Гречка 3 кл. 2011 р.в.); АУ №945656 Складська квитанція на зерно № 515 від 14.09.2011 (Жито 2 кл. 2011 р.в); АУ №945657Складська квитанція на зерно №516 від 14.09.2011 (Жито 3 кл. 2011 р.в); АФ №078653 Складська квитанція на зерно № 940 від 05.12.2011 (Жито 2 кл. 2011 р.в.); АФ №078733 Складська квитанція на зерно № 1021 від 06.07.2012 (Пшениця 3 кл. 2012 р.в.); АФ № 278042 Складська квитанція на зерно № 1080 від 11.07.2012 (Пшениця 2 кл. 2012 р.в.); АФ № 278056 Складська квитанція на зерно № 1094 від 12.07.2012 (Жито 2 кл. 2012 р.в.); АФ № 278057Складська квитанція на зерно № 1095 від 12.07.2012 (Жито 2 кл. 2012 р.в.); АФ № 278128 Складська квитанція на зерно № 1167 від 16.07.2012 (Жито 2 кл. 2012 р.в.); АФ № 278146 Складська квитанція на зерно № 1185 від 17.07.2012 (Пшениця 3 кл. 2012 р.в.); АФ № 278148 Складська квитанція на зерно № 1187 від 17.07.2012 (Жито 2 кл. 2012 р.в.); АФ № 278199 Складська квитанція на зерно № 1238 від 20.07.2012 (Пшениця 2 кл. 2012 р.в.); АФ № 278319 Складська квитанція на зерно № 1358 від 06.08.2012 (Пшениця 2 кл. 2012 р.в.); АФ № 278471 Складська квитанція на зерно № 1515 від 27.09.2012 (Жито 2 кл. 2012 р.в.); АФ № 278540 Складська квитанція на зерно № 1584 від 11.10.2012 (Жито 2 кл. 2012 р.в.); АФ № 278553 Складська квитанція на зерно № 1600 від 19.10.2012 (Жито 2 кл. 2012 р.в.); АФ № 278589 Складська квитанція на зерно № 1635 від 25.10.2012 (Жито 2 кл. 2012 р.в.); АФ № 278620 Складська квитанція на зерно № 1666 від 31.10.2012 (Жито 2 кл. 2012 р.в.); АФ № 847539 Складська квитанція на зерно № 2085 від 29.07.2013 (Жито 2 кл. 2012 р.в.); АФ № 847586 Складська квитанція на зерно № 2132 від 01.08.2013 (Пшениця 3 кл. 2013 р.в.); АФ № 847588 Складська квитанція на зерно № 2134 від 01.08.2013 (Пшениця 3 кл. 2013 р.в.); АФ № 847590 Складська квитанція на зерно № 2136 від 02.08.2013 (Пшениця 2 кл. 2013 р.в.); АФ № 847591 Складська квитанція на зерно № 2137 від 02.08.2013 (Пшениця 3 кл. 2013 р.в.); АФ № 847623 Складська квитанція на зерно № 2169 від 07.08.2013 (Пшениця 3 кл. 2013 р.в.); АФ № 847638 Складська квитанція на зерно № 2187 від 14.08.2013 (Пшениця 3 кл. 2013 р.в.); АФ № 847650 Складська квитанція на зерно № 2199 від 16.08.2013 (Пшениця 3 кл. 2013 р.в.); АФ № 847698 Складська квитанція на зерно № 2247 від 17.09.2013 (Жито 2 кл. 2013 р.в.); АФ № 847732 Складська квитанція на зерно № 2281 від 27.09.2013 (Пшениця 3 кл. 2013 р.в); АФ № 847734 Складська квитанція на зерно № 2283 від 27.09.2013 р. (Пшениця 6 кл. 2013 р.в.); АФ № 847735 Складська квитанція на зерно № 2284 від 27.09.2013 (Пшениця 5 кл. 2013 р.в.); АФ № 847736 Складська квитанція на зерно № 2285 від 27.09.2013 (Жито 2 кл. 2013 р.в.); АФ № 847997 Складська квитанція на зерно № 2547 від 18.11.2013 (Жито 2 кл. 2013 р.в.); АФ № 922953 Складська квитанція на зерно № 2603 від 06.12.2013 (Жито 2 кл. 2013 р.в.); АФ № 922983 Складська квитанція на зерно № 2633 від 2012.2013 (Пшениця 6 кл. 2013 р.в.); АФ № 922987 Складська квитанція на зерно № 2637 від 26.12.2013 (Пшениця 6 кл. 2013 р.в.).

Судом встановлено, що 31.12.2012 між Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" та Аграрним фондом був укладений додатковий договір до договору складського зберігання зерна №120/11 від 19.04.2011, за яким п. 8.1. договору складського зберігання зерна №120/11 від 19.04.2011 викладено в новій редакції, а саме: договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками і діє до 30.06.2013, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань в повному обсязі.

При цьому, будь-яких доказів існування додаткових угод щодо подальшої пролонгації договору складського зберігання зерна №120/11 від 19.04.2011 сторонами не надано.

Згідно зі ст. 938 Цивільного кодексу України, якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Відповідно до ст. 946 Цивільного кодексу України, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Аналогічні положення викладені в п. 7.1. договору складського зберігання зерна №120/11 від 19.04.2011, а саме: строк зберігання зерна до пред'явлення вимоги поклажедавцем.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що продовження зберігання зерна після закінчення строку, встановленого договором складського зберігання зерна №120/11 від 19.04.2011 з урахуванням додаткового договору від 31.12.2012, дає зберігачу право вимагати оплати за весь фактичний час зберігання.

Відповідно до п. 24 ст. 1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", складські документи на зерно - товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов'язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа.

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", якщо зерновий склад приймає зерно на зберігання без видачі простого або подвійного складського свідоцтва, то для підтвердження прийняття зерна на зберігання він повинен видати складську квитанцію.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", зерновий склад зобов'язаний зберігати зерно протягом строку, встановленого у договорі складського зберігання зерна. Якщо строк зберігання зерна договором складського зберігання зерна не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зерновий склад зобов'язаний зберігати зерно до подання поклажодавцем вимоги про його повернення.

Судом встановлено, що за період з 01.11.2013 по 09.07.2014 Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" були надані відповідачу послуги зі складського зберігання зерна у загальному розмірі 460661,62 грн. (виходячи із ваги зерна, яке зберігається за вказаними складськими квитанціями, та тарифу зберігання - 17,50 грн. за місяць, який визначено п. 4.3 договору складського зберігання зерна №120/11 від 19.04.2011), у зв'язку з чим позивачем були складені акти виконаних робіт до договору складського зберігання зерна №120/11 від 19.04.2011 за період з 01.11.2013 по 09.07.2014 (належним чином засвідчені копії актів долучено позивачем до пояснень, поданих 16.12.2015).

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", плата за зберігання зерна, строки її внесення встановлюються договором складського зберігання зерна.

З огляду на те, що умовами договору складського зберігання зерна №120/11 від 19.04.2011 сторони не визначили строки оплати відповідачем наданих позивачем послуг зі зберігання, 24.09.2015 позивач направив відповідачу вимогу про оплату послуг за договором складського зберігання вих. № 130-2-12/4980 від 23.09.2015 (оригінали опису вкладення у цінний лист, який підтверджує фактичне направлення вимоги, та фіскального чеку №2390 долучені представником позивача до пояснень, поданих 16.12.2015) разом з актами виконаних робіт до договору складського зберігання зерна №120/11 від 19.04.2011 за період з 01.11.2013 по 09.07.2014 на загальну суму 460661,62 грн. (додатки до вимоги) та просив відповідача протягом семи днів з дня отримання вимоги сплатити грошові кошти у розмірі 460661,62 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14, оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

Позивачем долучено до матеріалів справи оригінали опису вкладення у цінний лист №619 та поштової квитанції №2390, з яких вбачається, що 24.09.2015 позивач направив відповідачу вимогу про оплату послуг за договором складського зберігання вих. № 130-2-12/4980 від 23.09.2015 разом з актами виконаних робіт до договору складського зберігання зерна №120/11 від 19.04.2011 за період з 01.11.2013 по 09.07.2014 на загальну суму 460661,62 грн.

Згідно з п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14, днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Відповідно до повідомлення про вручення №619, що додане позивачем до пояснень від 16.12.2015, поштове відправлення з вимогою про оплату послуг за договором складського зберігання вих. № 130-2-12/4980 від 23.09.2015 вручене уповноваженому представнику 28.09.2015.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду (30.11.2015) строк оплати відповідачем наданих позивачем послуг із складського зберігання зерна є таким, що настав.

При цьому, позивач пояснив, що відповідач не повернув позивачу підписані акти виконаних робіт за період з листопада 2013 року по липень 2014 року та не сплатив суму боргу у загальному розмірі 460661,62 грн.

Втім, суд зазначає, що непідписання відповідачем актів виконаних робіт не впливає на настання строку оплати, оскільки обов'язок відповідача оплатити надані позивачем послуги зі складського зберігання зерна виникає не залежно від факту підписання ним акту, а у зв'язку з фактом надання вказаних послуг позивачем, а строк оплати - у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги (ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України).

При цьому, доказів повернення зерна зі зберігання позивачем суду не надано, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що протягом листопада 2013 року по липень 2014 року позивач надавав відповідачу послуги із складського зберігання зерна, та відповідач зобов'язаний їх оплатити.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Аграрного фонду за договором складського зберігання зерна №120/11 від 19.04.2011 за період з листопада 2013 року по липень 2014 року у загальному розмірі 460661,62 грн. підтверджуються наявними матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема відповідачем не надано суду доказів сплати позивачу грошових коштів у розмірі 460661,62 грн. за спірний період, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" до Аграрного фонду про стягнення 460661,62 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Викладені у відзиві доводи щодо відсутності в актах виконаних робіт, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язкового реквізиту - місця складання, що позбавляє такі акти виконаних робіт статусу первинного документу, який підлягає первинному обліку, не приймаються судом з огляду на те, що порушення правил ведення бухгалтерського обліку не впливає на існування господарського зобов'язання з оплати відповідачем вартості наданих послуг складського зберігання зерна.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Аграрного фонду (01001, м. Київ, вул. Грінченка, буд. 1; ідентифікаційний код: 33642855) на користь Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, будинок 1; ідентифікаційний код: 37243279) суму основного боргу у розмірі 460661 (чотириста шістдесят тисяч шістсот шістдесят одна) грн. 62 коп. та судовий збір у розмірі 6909 (шість тисяч дев'ятсот дев'ять) грн. 92 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 23.12.2015

Суддя І.М. Отрош