ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2015 р. Справа № 909/1336/15
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Цюх Г. З., секретаря судового засідання Ломей Л. Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Вигодське лісове господарство", вул. Д.Галицького,40,смт. Вигода, Долинський район, Івано-Франківська область,77552

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення 85278,12 грн. заборгованості

за участю представників сторін:

від позивача: Кузь А.П.-представник, довіреність від 10.10.14,

від відповідача: ОСОБА_3 - представник, довіреність НВС 071335 від 28.12.15

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Вигодське лісове господарство" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 85278,12 грн., в тому числі 60678,42 грн. основного боргу, 23118,48 грн. інфляційних та 1481,22 грн. - 3% річних.

Ухвалою суду від 08.12.15 порушено провадження у справі, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 29.12.15.

Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, в обгрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №01 від 04.01.10 щодо повної оплати вартості поставленого товару.

Відповідач визнав факт отримання товару (лісопродукції), однак подав клопотання про застосування строку позовної давності за вх.№20496/15 від 29.12.15, оскільки її строк закінчився 28.12.15 (дата останньої поставки 28.12.11), а тому просив в позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, оцінивши зібрані докази відповідно до приписів ст. 43 ГПК України, з"ясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, судом з"ясовано наступне.

Між сторонами по справі 04.01.10 укладено договір поставки №01, відповідно до умов якого постачальник (позивач) зобов"язався відвантажити покупцю (відповідач) лісопродукцію (перелік визначений в п.1 договору) на загальну суму 126343,2 грн.

Зазначений вище Договір укладено у письмовій формі, підписано повноважними представниками сторін, що відповідає приписам статей 207, 208 ЦК України. Згідно приписів ст. 204 ЦК України, договір поставки №01 від 04.01.10 (далі - Договір) є правомірним правочином, так як іншого (розірвання, припинення, скасування цього договору) сторонами суду не представлено.

На виконання умов вказаного договору, позивач передав відповідачу лісопродукцію на загальну суму 76448,85 грн., що підтверджується товаро-транспортними накладними за березень 2010 року та за грудень 2011 року (містяться в матеріалах справи).

Враховуючи, що відповідач частково розрахувався за отриману продукцію, заборгованість станом на день звернення позивача до суду становила 60678,42 грн.

Відповідно до ст.629 ЦК України Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч.1 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічне положення закріплено в ч.1 ст. 188 ГК України.

В силу ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

На виконання вимог вище зазначеної норми права, враховуючи те, що строк виконання боржником обов'язку щодо оплати лісопродукції договором сторін не встановлений, позивач звертався до відповідача з претензією №38 від 26.12.14 про оплату заборгованості в сумі 60678,42 грн., однак останній залишив її без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовну вимогу щодо стягнення 60678,42 грн. заборгованості за отриманий товар обгрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Щодо клопотання позивача про застосування строку позовної давності за вх.№20496/15 від 29.12.15, суд зазначає наступне.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (ч.5 ст.261 ЦК України).

В даному випадку у договорі поставки №01 від 04.01.10 термін оплати за отриману лісопродукцію не встановлений, а тому зобов"язання по оплаті виникає відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України - у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги. Претензія №38 від 26.12.14 вручена відповідачу 31.12.15, тобто, трирічний термін позовної давності не минув. а тому в задоволенні клопотання позивача про застосування строку позовної давності суд відмовляє.

Щодо стягнення 23118,48 грн. інфляційних та 1481,22 грн. - 3% річних суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правильність нарахування інфляційних судом перевірено.

Позивач нарахував 3% річних за період з 07.01.15 по 31.10.15, а слід нараховувати з 08.01.15 по 31.10.15 з врахуванням семиденного терміну від дня отримання претензії (претензія №38 від 26.12.14 вручена відповідачу 31.12.15).

Судом здійснено перевірку нарахування 3% річних в ІПС "Законодавство", з врахуванням якого обгрунтований розрахунок 3% річних становитиме 1476,23 грн. (розрахунок додається). В решті стягнення 3% річних належить відмовити.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Згідно із ч.1, 2 ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, до стягнення підлягають 60678,42 грн. основного боргу, 23118,48 грн. інфляційних та 1476,23 грн. - 3% річних.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, на нього відповідно до приписів, встановлених ст.49 ГПК України, слід покласти судові витрати пропорційно задоволеним вимогам, а саме: 1279,09 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.124,129 Конституції України, ст.ст. 179, 193 ГК України, ст.ст. 509, 526, 530, 610, 612, 625, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст.33, 34, 43, 49, ст. ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Державного підприємства "Вигодське лісове господарство" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 85278,12 грн. - задоволити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 код НОМЕР_1) на користь Державного підприємства "Вигодське лісове господарство" (вул. Данила Галицького, 40, смт. Вигода, Долинський район, Івано-Франківська область, 77552 ідентифікаційний код 22186175) - 60678 (шістдесят тисяч шістсот сімдесят вісім) грн. 42 коп. основного боргу, 23118 (двадцять три тисячі сто вісімнадцять) грн. 48 коп. інфляційних, 1476 (одну тисячу чотириста сімдесят шість) грн. 23 коп. - 3% річних та 1279 (одну тисячу двісті сімдесят дев"ять) грн. 09 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

повне рішення складено 29.12.15

Суддя Г.З. Цюх