УХВАЛА

про повернення позовної заяви

24.12.2015Справа № 910/32037/15

Суддя господарського суду міста Києва Головіна К.І., розглянувши матеріали

позовної заявиТовариства з обмеженою відповідальністю Українська паливно-енергетична кампанія
доЗакритого акціонерного товариства Райффайзенбанк
третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Атан-Крим
про визнання недійсним договір цесії № 11/145-1/937 від 31.03.2014 р., визнання відсутнім права вимоги за договорами

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Українська паливно-енергетична кампанія звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Закритого акціонерного товариства Райффайзенбанк, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Атан-Крим про визнання недійсним договір цесії № 11/145-1/937 від 31.03.2014 р., визнання відсутнім права вимоги за договорами.

Вивчивши подані матеріали, приходжу до висновку, що вказана позовна заява підлягає поверненню з огляду на таке.

Як вбачається із позовної заяви, позивач просить суд:

- визнати недійсним договір цесії № 11/145-1/937 від 31.03.2014 р., укладений між ПАТ ОСОБА_1 Аваль та ЗАТ Райффайзенбанк;

- визнати відсутнім право вимоги ЗАТ Райффайзенбанк за договорами, що укладені між ПАТ ОСОБА_1 Аваль та ТОВ Атан-Крим. При цьому позивач не конкретизував, за якими саме договорами повинно бути визнано відсутнім право вимоги у ЗАТ Райффайзенбанк.

Відповідно до п. 4 ст. 54 ГПК України у позові викладається зміст позовних вимог, а якщо позов подано до кількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Разом з тим, у позовних вимогах про визнання відсутнім права позивач не вказав, за якими саме договорами суду необхідно розглядати його вимоги та до кого вони заявлені.

Крім того, пунктом 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

У якості доказу сплати судового збору позивач надав квитанцію № ПН4299 від 10.12.2015 р. на суму 2 436,00 грн., однак, вказана сума є необгрунтованою позивачем з огляду на таке.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат, немайнового характеру: 1 розмір мінімальної заробітної плати, за заяву про вжиття заходів та забезпечення позову 0,5 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік від 28.12.2014 р. станом на 01.01.2015 р. мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1 218,00 грн.

Відповідно п. 2.2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" якщо позовну заяву про визнання договору (правочину) недійсним подано без вимоги застосування наслідків, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України чи частиною другою статті 208 Господарського кодексу України, судовий збір сплачується за ставками, передбаченими для позовних заяв немайнового характеру.

Згідно з п. 2.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Отже, позивач мав визначити та сплатити судовий збір за кожну заявлену немайнову вимогу у розмірі 1 розміру мінімальної заробітної плати, а також за кожний договір, у тому числі, за якими він просить визнати відсутнім право вимоги у ЗАТ Райффайзенбанк.

Таким чином, позивач не виконав вимоги вказаних норм, оскільки надана квитанція № ПН4299 від 10.12.2015 р. на суму 2 436,00 грн. не є належним доказом сплати судового збору.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Повернення позовної заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку, після усунення вказаних недоліків.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 63, 86 Господарського процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Українська паливно-енергетична кампанія до Закритого акціонерного товариства Райффайзенбанк, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Атан-Крим про визнання недійсним договір цесії № 11/145-1/937 від 31.03.2014 р., визнання відсутнім права вимоги за договорами та додані до неї документи без розгляду.

Розяснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через господарський суд м. Києва протягом п'яти днів з дня отримання ухвали.

Суддя К.І. Головіна