ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2015р. Справа№ 5015/3543/11

Господарський суд Львівської області у складі

Колегії суддів: Фартушок Т.Б. головуючий, ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Полюхович Х.М.

за позовом: Прокурора Шевченківського району м. Львова в інтересах держави в особі Фонду державного майна України,

до відповідача-1: Дочірнього підприємства Санаторій Львів Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця, смт.Брюховичі-м.Львів,

до відповідача-2: Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця, м. Київ,

до відповідача-3: Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, м. Львів,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: Брюховицької селищної ради, смт.Брюховичі-м.Львів,

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2: Федерації професійних спілок України, м.Київ,

за участю третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області,

про визнання недійсним реєстраційного посвідчення, скасування державної реєстрації права власності на цілісний майновий комплекс, визнання за державою права власності на майновий комплекс та повернення за актом прийому-передачі Фонду державного майна України

Представники:

Прокурора: Леонтьєва Н.Т.- прокурор;

Позивача: ОСОБА_3 представник (довіреність №389 від 30.12.2014р.);

Відповідача 1: ОСОБА_4- представник (довіреність б/н від 30.04.2015р.);

Відповідача 2: не зявився;

Відповідача 3: не зявився;

Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1, Брюховицької селищної ради: не зявився,

Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2, Федерації професійних спілок України: не зявився,

Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору -3: не зявився

Суть спору:

Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Прокурора Шевченківського району м. Львова в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до відповідача-1: Дочірнього підприємства Санаторій Львів ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця, смт.Брюховичі-м.Львів, до відповідача-2: ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця, м. Київ, до відповідача-3: Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, м. Львів, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: Брюховицької селищної ради, смт.Брюховичі-м.Львів, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2: Федерації професійних спілок України, м. Київ; за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору -3: Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області про визнання недійсним реєстраційного посвідчення, скасування державної реєстрації права власності на цілісний майновий комплекс, визнання за державою права власності на майновий комплекс та повернення за актом прийому-передачі Фонду державного майна України.

У червні 2011р. прокурор Шевченківського району міста Львова в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до дочірнього підприємства "Санаторій "Львів" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" та Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" про визнання недійсним реєстраційного посвідчення та скасування державної реєстрації права власності.

Прокурор Шевченківського району міста Львова 25.07.2011р. подав заяву №2323 вих.-11 про уточнення позовних вимог, якою збільшив позовні вимоги та просив попередні позовні вимоги доповнити ще однією позовною вимогою, а саме: визнати за державою право власності на майновий комплекс "Санаторію "Львів", який розташований за адресою: селище міського типу Брюховичі, вулиця Курортна, 8 та повернути за актом прийому-передачі вищевказане майно Фонду державного майна України, як розпоряднику майна, що є загальнодержавною власністю.

22.09.2014р. прокурор Шевченківського району міста Львова уточнив позовні вимоги та просив суд: визнати недійсним реєстраційне посвідчення на цілісний майновий комплекс "Санаторію "Львів" від 14.08.2011р., видане Прикарпатському ДП ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"; визнати за державою право власності на майновий комплекс "Санаторію "Львів", який розташований за адресою: смт. Брюховичі, Львівська область, вул. Курортна, 8; зобов'язати Дочірнє підприємство "Санаторій "Львів" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" повернути за актом прийому-передачі вищезгадане майно позивачу, як розпоряднику майна, що є загальнодержавною власністю. Від позовних вимог про зобов'язання відповідача-3 скасувати державну реєстрацію права власності на цілісний майновий комплекс "Санаторію "Львів" у реєстровій книзі № 1 відповідача - 3 за реєстровим номером 52 та у єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно прокурор відмовився та просив суд і цій частині вимог припинити провадження у справі, оскільки вказане питання вирішено Львівським апеляційним адміністративним судом у справі № 135835/11.

Вищезазначену заяву від 22.09.2014 року прийнято судом до розгляду.

Справа розглядалась господарськими судами неодноразово.

Останнім рішенням Господарського суду Львівської області від 19.11.2014р. позов прокурора Шевченківського району міста Львова в інтересах держави в особі Фонду державного майна України задоволено частково. Визнано недійсним реєстраційне посвідчення на цілісний майновий комплекс "Санаторію "Львів" від 14.08.2001 р., видане Прикарпатському Дочірньому підприємству Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", правонаступником якого є Дочірнє підприємство "Санаторій "Львів" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця". Визнано за державою право власності на майновий комплекс "Санаторію "Львів", який розташований за адресою: смт. Брюховичі, Львівська область, вул. Курортна, 8. Зобов'язано Дочірнє підприємство "Санаторій "Львів" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" повернути за актом прийому-передачі майновий комплекс "Санаторію "Львів", який розташований за адресою: смт. Брюховичі, Львівська область, вул. Курортна, 8, Фонду державного майна, як розпоряднику майна, що є загальнодержавною власністю. Провадження у справі в частині позовних вимог про зобов'язання Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", м. Львів, скасувати державну реєстрацію права власності на цілісний майновий комплекс "Санаторій "Львів" у реєстровій книзі №1 Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" за реєстровим номером №52 та у єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно припинено. Стягнуто з Дочірнього підприємства "Санаторій "Львів" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" в доход державного бюджету України 3349,5грн. судового збору. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" в доход державного бюджету України 913,5грн. судового збору.

ОСОБА_5 Львівського апеляційного господарського суду від 15.04.2015р. рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2014р. у справі залишено без змін, а апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" - без задоволення.

ОСОБА_5 Вищого господарського суду України від 01.07.2015р. постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.04.2015р. та рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2014р. у справі №5015/3543/11 скасовано; справу передано на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.

Згідно даних протоколу автоматизованого розподілу справи, справу передано для розгляду одноособово судді Фартушку Т.Б.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 22.07.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 31.07.2015р. Розгляд справи відкладався з причин та підстав зазначених в ухвалах господарського суду Львівської області від 31.07.2015р., 02.09.2015р., 15.09.2015р., 02.10.2015р.

02.10.2015р. ухвалою Господарського суду Львівської області, враховуючи категорію та складність даної справи, судом призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

05.10.2015р. у відповідності до Протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів, для колегіального розгляду справи призначено суддю Артимовича В.М. та Коссака С.М.

Розгляд справи відкладався з причин та підстав, зазначених в ухвалах суду по даній справі від 16.10.2015р., 29.10.2015р., 10.12.2015р.

Ухвалою суду по даній справі від 15.10.2015р. залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області.

Представникам Учасників по явці оголошено права та обовязки, визначені ст.ст.20, 22, 27, 28, 29, 38, 59 ГПК України. Крім того, в ухвалах суду по даній справі, які скеровані чи оголошені Учасникам процесу (підтвердженням чого є дані реєстрів вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області, наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень та письмове повідомлення про відкладення розгляду справи) зазначено, що права та обовязки сторін визначені ст.ст. 20, 22, 27, 28, 29, 38, 59 Господарського процесуального кодексу України.

Заяв про відвід судді не надходило.

Прокурор в судове засідання зявилась, позовні вимоги підтримала повністю з причин та підстав, зазначених у поданих суду документах.

Впродовж нового розгляду справи Прокурором подано наступні документи: клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від 29.10.2015р. вх. №5021/15.; пояснення від 10.12.2016р. за вх.№53653/15.

Представник Позивача в судове засідання зявилась, позовні вимоги підтримала повністю з причин та підстав, зазначених у поданих суду документах.

Впродовж нового розгляду справи Позивачем подано наступні документи: пояснення від 16.12.2015р. вх. №54683/16 та від 05.10.2015р. вх. №42561/15.

Представник Відповідача 1 в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав повністю з причин та підстав, зазначених у поданих суду документах, в тому числі відзивах на позовну заяву.

Впродовж нового розгляду справи Позивачем подано наступні документи: клопотання про відкладення розгляду справи від 31.07.2015р. вх. №31733/15; відзив від 01.09.2015р. вх. №36434/15; заяву про застосування строків позовної давності від 01.09.2015р. вх. №36435/15; клопотання про залучення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, від 02.09.2015р. вх. №3900/15; довідку від 16.10.2015р. вх. №44297/15; додаткові пояснення від 16.10.2015р. вх. №44296/15; клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від 16.10.2015р. вх. №44295/15, яке судом задоволено.

Представники інших учасників процесу в судове засідання не зявились, про причини неявки суду не повідомили, були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання.

Впродовж розгляду справи Відповідачем 2 подано заяви про застосування строків позовної давності від 02.09.2015р. вх. №36685/15 та від 15.09.2015р. вх. №38766/15; клопотання про продовження строку розгляду спору від 15.09.2015р. вх. №4145/15; відзив на позовну заяву від 15.09.2015р. вх. №38765/15, згідно якого Відповідач 2 просить в задоволенні позову відмовити; 02.10.2015р. клопотання за вх. №42115/15 про витребування доказів, яке судом задоволено; відзив від 16.10.2015р. за вх. №44293/15 на позовну заяву, в якому також зазначено заяву про застосування строку позовної давності; клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від 16.10.2015р. за вх. №44294/15, яке судом задоволено; клопотання про участь представника в режимі відео конференції від 10.12.2015р. вх. №53711/15, в задоволенні якого судом відмовлено.

Представником Третьої особи 2 15.09.2015р. за вх. №38857/15 подано пояснення, в якому Третя особа 2 просить в задоволенні позову відмовити.

Третя особа 3 24.09.2015р. подала клопотання вх. №40803/15 про ознайомлення з матеріалами справи, яке судом задоволено; також 06.10.2015р. Третьою особою 3 подані письмові пояснення за вх. №42734/15р., згідно якого, рішення у справі №813/1168/15 про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна Відповідача 1, що перебуває у податковій заставі, не набрало законної сили та є предметом апеляційного оскарження.

У вищезазначеній постанові Вищого господарського суду України по даній справі від 01.07.2015р. зазначено наступне:

«Втім, розглядаючи заявлені прокурором в інтересах держави в особі ФДМУ позовні вимоги про визнання недійсним реєстраційне посвідчення на цілісний майновий комплекс "Санаторію "Львів" від 14.08.2001 р.; визнання право власності за державою на майновий комплекс "Санаторію "Львів", який розташований за адресою: смт. Брюховичі, Львівська область, вул. Курортна, 8; зобов'язання Дочірнє підприємство "Санаторій "Львів" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" повернути за актом прийому-передачі майновий комплекс "Санаторію "Львів", який розташований за адресою: смт. Брюховичі, Львівська область, вул. Курортна, 8, суди попередніх інстанцій не звернули увагу, що на виконання постанови №606 від 23.04.1960 року Українській республіканській ОСОБА_5 профспілок, правонаступником якої після розпаду Союзу РСР стала рада Федерації незалежних профспілок України, а у подальшому Федерація професійних спілок України було передано базу відпочинку "Брюховичі", а Федерація незалежних профспілок України передала акціонерному товариству лікувально-оздоровчих установ профспілок України "Укрпрофоздоровниця" майно санаторію "Львів", пмт. Брюховичі, Львівська обл., вул. Курортная, 8, у звязку з чим суди належним чином не дослідили та достеменно не встановили чи є спірне майно тим самим, яке було свого часу передано Українській республіканській ОСОБА_5 профспілок на праві відання.

Крім того, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на ту обставину, що позивач просить визнати за державою право власності на майновий комплекс "Санаторію "Львів", в той час як за актом приймання-передачі передавались конкретно визначені будівлі та споруди "Санаторію "Львів" і в сукупності вони ніким не визначались, як майновий комплекс чи цілісний майновий комплекс.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що місцевий господарським суд, зобов'язуючи рішенням, з яким погодився суд апеляційної інстанції, Дочірнє підприємство "Санаторій "Львів" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" повернути за актом прийому-передачі майновий комплекс "Санаторію "Львів", який розташований за адресою: смт. Брюховичі, Львівська область, вул. Курортна, 8, Фонду державного майна, як розпоряднику майна, що є загальнодержавною власністю не врахували та не надали належної юридичної оцінки наявним в матеріалах справи правовстановлюючим документах, які ніким не скасовувались та не визнавались в судовому порядку недійсними, та якими свою чергу посвідчено право приватної власності Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на конкретно визначені будівлі та споруди, що знаходяться за адресою:смт. Брюховичі, м. Львова, вул. Курортна, 8 (а.с.31-40 т.1). В матеріалах інвентаризаційної справи містяться ордера на квартири, що знаходяться в будинку, за адресою смт. Брюховичі, вул.Курортна 8, які видані Брюховецькою селищною радою фізичним особам та замовлення від фізичних осіб на їх приватизацію (а.с.126-134). Зазначеним доказам також не була надана судами попередніх інстанцій юридична оцінка.»;

«При новому розгляді, суду слід з'ясувати наведені в цій постанові обставини справи, дослідити наявні у справі докази, дати їм, та доводам сторін належну правову оцінку та ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Під час нового розгляду справи суду слід врахувати, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, а обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, підтвердженими в судовому засіданні.».

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.11112 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

На виконання зазначених вимог ухвалою Господарського суду по даній справі від 22.07.2015р. про прийняття позовної заяви до розгляду та справи до провадження зобовязано Учасників процесу:

- письмово пояснити (надавши докази) чи є спірне майно тим самим, яке було свого часу передано Українській республіканській ОСОБА_5 профспілок на праві відання;

- надати письмове пояснення з приводу правової позиції щодо наявних в матеріалах справи правовстановлюючим документам, якими посвідчено право приватної власності Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на конкретно визначені будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: смт.Брюховичі, м. Львова, вул.Курортна, 8;

- надати письмове пояснення з приводу правової позиції щодо наявних в матеріалах справи ордерів на квартири, що знаходяться в будинку, за адресою смт. Брюховичі, вул.Курортна 8, які видані Брюховецькою селищною радою фізичним особам та замовлення від фізичних осіб на їх приватизацію;

- надати всі документи, які вимагались ухвалами суду по даній справі та які суду не подані. У випадку неподання таких письмове пояснення по кожному конкретному випадку неподання витребуваних судом документів.

Крім того, ухвалою суду по даній справі від 22.07.2015р. зобовязано Прокурора та Позивача:

- письмово пояснити (надавши докази) обставини, згідно яких Прокурор та Позивач просить визнати за державою право власності на майновий комплекс "Санаторію "Львів", в той час як за актом приймання-передачі передавались конкретно визначені будівлі та споруди "Санаторію "Львів" і в сукупності вони ніким не визначались, як майновий комплекс чи цілісний майновий комплекс.

На необхідність виконання зазначених вимог ухвали суду від 22.07.2015р. №5015/3543/11 зазначалось в усіх подальших ухвалах суду по даній справі.

Також, за результатами розгляду клопотання Відповідача 2 від 02.10.2015р. за вх. №42115/15 про витребування доказів ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.10.2015р. витребовано в порядку ст. 38 ГПК України у Брюховицької селищної ради відомості щодо того чи видавались коли-небудь, кому-небудь ордери або будь-які інші документи, на підставі яких такі фізичні особи вселилися і проживають в житлових будинках ДП Санаторію Львів або там зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи невиконання Брюховийькою селищною радою зазначених вимог ухвали суду від 02.10.2015р., вимога в порядку ст.38 ГПК України була зазначена і в ухвалах суду від 16.10.2015р., 29.10.2015р. та від 10.12.2015р.

Незважаючи на наведене, станом на час винесення рішення Брюховицькою селищною радою вимог ухвал суду в порядку ст. 38 ГПК України не виконано, які і не пояснено про причини невиконання таких.

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.38 (витребування доказів) Господарського процесуального кодексу України (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що протягом розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам процесу щодо обґрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.4-7 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

В судовому засіданні суд оглянув оригінали документів, долучених до матеріалів справи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Крім того суд зазначає, що, з врахуванням вимог ч.ч.1, 3 ст.69 ГПК України, в суду відсутні правові підстави для подальшого відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши впродовж розгляду справи пояснення представників Учасників процесу, суд встановив наступне.

ОСОБА_5 Міністрів Української РСР від 23.04.1960р. №606 "Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоровя УРСР" Міністерство охорони здоровя УРСР зобовязано передати до 01.05.1960р. у відання Українській республіканській ОСОБА_5 профспілок всі діючі госпрозрахункові санаторії, в тому числі будинок відпочинку "Брюховичі".

ОСОБА_5 президії ОСОБА_5 Федерації незалежних професійних спілок України від 22.11.1991р. № П-ІІ-І на базі санаторно-курортних закладів, підприємств, обєднань та установ профспілок України створено акціонерне товариство лікувально-оздоровчих установ профспілок України "Укрпрофоздоровниця". ОСОБА_4 від 24.01.1992р. та долученим до нього переліком засвідчено факт передачі-приймання майна Санаторію "Львів" до ЗАТ "Укрпрофоздоровниця". Наказом "Про створення філій Прикарпатського дочірнього підприємства ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" від 15.03.2000р. Прикарпатського дочірнього підприємства ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" №28 створено та затверджено Положення про філію Прикарпатського дочірнього підприємства ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" "Санаторій "Львів". Цим же наказом затверджено перелік будівель та споруд санаторію "Львів", що підлягають державній реєстрації і знаходяться за адресою: м.Львів, смт.Брюховичі, вул.Курортна, 8. На підставі зазначеного наказу БТІ видано реєстраційне посвідчення від 14.08.2001р., яким засвідчено право власності на цілісний майновий комплекс Санаторію "Львів" за Прикарпатським дочірнім підприємством закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця".

Рішенням загальних зборів ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" від 22.01.2003р. (протокол №3) "Про зміни організаційно-правової структури ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" створено Дочірнє підприємство "Санаторій "Львів" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" та затверджено його статут, який зареєстровано 21.02.2003р. (реєстровий №18941), відповідно до положень якого, ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" є засновником та власником майна вищенаведеного Дочірнього підприємства, а ДП "Санаторій "Львів" є правонаступником Прикарпатського дочірнього підприємства ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" стосовно цивільно-правових відносин, що виникли в результаті діяльності філії "Санаторій "Львів".

ОСОБА_5 Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2011р. №2а-8811/11/1370, яка набрала законної сили, адміністративний позов задоволено повністю: - визнано протиправними дії обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" щодо державної реєстрації за Прикарпатським ДП ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" права власності на цілісний майновий комплекс "Санаторій "Львів", який знаходиться за адресою: смт.Брюховичі, вул.Курортна, 8; - Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" зобовязано скасувати державну реєстрацію права власності на цілісний майновий комплекс "Санаторій "Львів" у реєстровій книзі №1 обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" за реєстровим номером № 52.

На виконання постанови ОСОБА_5 Міністрів охорони здоров'я УРСР від 23.04.1960р. №606 "Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР" (далі - постанова № 606) усі діючі госпрозрахункові санаторії, будинки відпочинку та пансіонати Міністерство охорони здоров'я зобов'язане було передати у строк до 01.05.1960р. Українській республіканській раді профспілок з метою подальшого поліпшення організації відпочинку і санаторно-курортного обслуговування трудящих і підвищення ролі профспілок. Згідно з п.2 постанови №606, майно передавалося профспілковим органам у відання. Згідно з додатком до постанови №606 у переліку санаторіїв, що передавалися Українській республіканській раді профспілок Міністерством охорони здоров'я УРСР, зазначено і будинок відпочинку "Брюховичі".

Указом Президії Верховної ОСОБА_5 України від 30.08.1991р. №1452-XII "Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави" та Законом України від 10.09.1991р. №1540-ХІІ "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України" встановлено, що майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування, розташовані на території України, є державною власністю України. ОСОБА_5 Верховної ОСОБА_5 Української РСР "Про захист суверенних прав власності Української РСР" від 29.11.1990р. №506 введено мораторій на території республіки на будь-які зміни форми власності та власника державного майна до введення у дію Закону Української РСР про роздержавлення майна.

Зі змісту наведених вище положень законодавства вбачається, що передача майнових комплексів у відання Української республіканської ОСОБА_5 профспілок, правонаступником якої, після розпаду Союзу РСР, стала рада Федерації незалежних профспілок України, а у подальшому Федерація професійних спілок України, жодним чином не мала наслідком зміну форми власності переданого майна, яке так і залишилося державним.

Як зазначалось вище, постановою президії ОСОБА_5 Федерації незалежних професійних спілок України від 22.11.1991р. №П-ІІ-І на базі санаторно-курортних закладів, підприємств, обєднань та установ профспілок України створено акціонерне товариство лікувально-оздоровчих установ профспілок України "Укрпрофоздоровниця", що є правонаступником Української республіканської ради по управлінню курортами профспілок, оздоровниць і господарств, об'єднань санаторно-курортних закладів профспілок України і створене на майні засновників Федерації професійних спілок України та Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності.

У той же час профспілки діяли за загальним статутом профспілок СРСР та були загальносоюзною громадською організацією. Отже, спірний об'єкт був майновим комплексом громадської організації колишнього Союзу РСР, розташованим на території України.

За таких обставин на момент створення ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" спірне майно перебувало у державній власності, а тому могло бути відчужене виключно за згоди власника.

ОСОБА_5 Верховної ОСОБА_5 України від 10.04.1992р. "Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України" визначено, що майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та об'єктів, що перебували у віданні центральних органів цих організацій, до визначення правонаступників загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, передані тимчасово Фонду державного майна України.

Відповідно до постанови Верховної ОСОБА_5 України від 04.02.1994р. "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" тимчасово, до законодавчого визначення суб'єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є загальнодержавною власністю.

Питання щодо суб'єктів права власності зазначеного майна на законодавчому рівні не врегульовано, майно колишніх профспілкових організацій на теперішній час залишається державною власністю, а тому правові підстави для розпорядження Федерацією профспілок України майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР (продажу, передачі до статутних фондів господарських товариств, відчуження у будь-який інший спосіб) відсутні.

Наведені вище висновки суду відповідають висновкам Верховного суду України, викладеним у його постанові від 16.09.2014р. у справі №51/227. Вказане рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, відповідно до вимог ст. 111-28 ГПК України є обовязковими для всіх судів України.

За наведених обставин, позовні вимоги в частині вимог про визнання недійсним реєстраційного посвідчення на цілісний майновий комплекс Санаторію Львів та визнання за державою права власності на нього обґрунтовані й підлягають задоволенню. При вирішенні спору у справі в цій частині господарський суд також виходить з того, що, відповідно до п.1.2. Статуту, Відповідач 1 є правонаступником Прикарпатського дочірнього підприємства Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця.

Враховуючи, що Верховний Суд України у своїй вищезгаданій постанові від 16.09.2014р. дійшов висновку, що правові підстави для розпорядження Федерацією профспілок України майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР (продажу, передачі до статутних фондів господарських товариств, відчуження у будь-який інший спосіб) відсутні, позовні вимоги про зобовязання Відповідача 1 повернути за актом прийому-передачі вищевказане майно Позивачу у справі, як розпоряднику майна, котре є загальнодержавною власністю, теж обґрунтовані й підлягають задоволенню.

Щодо посилання Прокурора та ст.387 ЦК України суд зазначає наступне. Згідно з ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідно правової підстави заволоділа ним. Однак, відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до п.3.12. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. N18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами та доповненнями), посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв'язку з цим господарський суд, з'ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Провадження у справі в частині позовних вимог про зобовязання Відповідача 3 скасувати державну реєстрацію права власності на цілісний майновий комплекс Санаторію Львів у реєстровій книзі № 1 Відповідача 3 за реєстровим номером 52 та у єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно підлягає припиненню на підставі ч.1 ст.80 ГПК України, оскільки, як зазначалось вище, за час розгляду справи господарським судом постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2011р. № 2а-8811/11/1370, яка набрала законної сили, адміністративний позов у справі задоволено повністю: - визнано протиправними дії обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" щодо державної реєстрації за Прикарпатським ДП ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" права власності на цілісний майновий комплекс "Санаторій "Львів", який знаходиться за адресою: смт. Брюховичі, вул. Курортна, 8; - Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" зобовязано скасувати державну реєстрацію права власності на цілісний майновий комплекс "Санаторій "Львів" у реєстровій книзі №1 обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" за реєстровим номером № 52. Крім цього, станом на день вирішення спору судом єдиний реєстр прав власності на нерухоме майно уже не ведеться.

Вищенаведеним спростовуються доводи відзивів та пояснень Учасників процесу, в тому числі подані пояснення та відзиви на новому розгляді справи Учасників процесу.

Заява Третьої особи 2 про застосування позовної давності, зазначена також у поясненнях від 15.09.2015р. вх. №38857/15, судом до уваги не береться, оскільки згідно з п.2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. N10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів заява про сплив позовної давності, зроблена будь-якою іншою особою (в тому числі й учасником судового процесу, включаючи прокурора, який не є стороною у справі), крім сторони у спорі, не є підставою для застосування судом позовної давності. Зокрема, частиною четвертої статті 27 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, користуються процесуальними правами сторони (за певними винятками); при цьому права сторони, визначені, зокрема, статтею 22 та іншими нормами цього Кодексу, є саме процесуальними, в той час як згаданий припис статті 267 ЦК України є нормою права матеріального і не може розумітися як можливість застосування господарським судом позовної давності за заявами зазначених третіх осіб.

Щодо вищезгаданих в описовій частині рішення заяв Відповідачів 1, 2 про застосування строків позовної давності від 01.09.2015р., від 02.09.2015р., від 15.05.2015р. та від 16.10.2015р. відповідно суд зазначає наступне.

Як встановлено вище судом та описується згодом і з посиланням на інформаційний лист Верховного Суду України від 27.01.2015р. №01-06/114/15, спірне майно було у власності держави, а вибуло не на підставі прийнятих постанов ВРУ, а на підставі вчинення дій, наслідком яких стала протиправна реєстрація цього майна за Відповідачем 1. Відтак, доводи Відповідачів щодо обрахунку строку позовної давності з посиланням на постанови ВРУ не є обґрунтованими.

Відповідачі 1, 2 просять суд застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову виходячи з того, що Прокурором та Позивачем пропущено строки позовної давності.

Проте, з даного приводу суд зазначає, що відповідно до п.4 ч.1 ст.268 ЦК України в редакції, що діяла станом на момент подання позову, позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Суд також зазначає, що у заяві про застосування строку позовної давності від 01.09.2015р. Відповідач 1 посилається на те, що Позивач з 1994 року знав про порушення його прав, а саме з передання йому постановою Верховної ОСОБА_5 України у тимчасову власність майна загальносоюзних громадських організацій. Проте, Відповідач 1 не конкретизує яку саме постанову він мав на увазі. При цьому суд зазначає, що відповідно до постанови Верховної ОСОБА_5 України від 04.02.1994р. N3943-XII "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" тимчасово, до законодавчого визначення суб'єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є загальнодержавною власністю. Відповідач 1 не зазначає жодного доводу як із зміст зазначеної постанови Позивач повинен був дізнатись про порушення його права, на відновлення якого спрямований позов, адже постановою N3943-XII встановлено, що майно загальносоюзних громадських організацій є загальнодержавною власністю, проте, ще вищезгаданою постановою від 10.04.1992р. воно було передано Позивачу. Відтак, Відповідачем 1 не обґрунтовано з якого саме моменту Позивач знав чи міг знати про порушення його прав. Крім того, Відповідач 1 жодним чином не конкретизує в який саме спосіб Позивач чи Прокурор могли дізнатись зі змісту вказаної постанови про порушення прав держави саме щодо майна, яке входить в предмет позовних вимог.

Аналогічним чином спростовуються і доводи Відповідача 2, зазначені у заявах від 02.09.2015р., від 15.09.2015р. та від 16.10.2015р. З приводу заяви Відповідача 2 від 15.09.2015р. про застосування строків позовної давності суд також зазначає, що із змісту доданої копії рішення Вищого арбітражного суду України від 20.01.1997р. у справі №137/7 жодним чином не вбачається встановлення обставини переходу до АТ «Укрпрофоздоровниця» майна ДП «Санаторій «Львів»». Крім того, наявність спірного майна у переліку, складеному за наслідками інвентаризації від 1996р. не свідчить про вибуття такого з власності держави, а є підтвердженням знаходження такого у «віданні» (як чітко зазначено у переліку) і саме органів Федерації профспілок України. Крім того, факт використання Позивачем зазначеної інформації у 2007 році Відповідачем 2 жодним чином не доведено. З приводу заяви Відповідача 2 від 16.10.2015р. суд додатково зазначає, що згідно Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, що діяла станом на час передання права відання), у статутний фонд могло включатись і інше майнове право, а не обовязково право власності.

Крім того, з приводу заявлених заяв про застосування строків позовної давності та з приводу позовних вимог, в тому числі те, що спірне майно вищеописаними постановами ВРУ вибуло з власності держави загалом суд зазначає позицію Верховного Суду України, виражену у ОСОБА_5 Верховного Суду України та інформаційному листі від 27.01.2015р. №01-06/114/15, зокрема:

1) у зв'язку з приватизацією і орендою державного та комунального майна:

- якщо обєкти соціально-побутового призначення не увійшли до статутного фонду при приватизації акціонерного товариства, а були передані останньому безоплатно у користування, то відповідно до статті 24 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у такого акціонерного товариства не виникло право власності на відповідне нерухоме майно за наслідками приватизації (постанова від 14.10.2014 № 14/181-11);

- стосовно майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР у звязку із законодавчою невизначеністю правонаступників такого майна та з метою його збереження в інтересах громадян України ОСОБА_5 Верховної ОСОБА_5 України від 04.02.1994 № 3943-XІІ "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу PCP" тимчасово, до законодавчого визначення субєктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу PCP, розташованого на території України, встановлено, що зазначене майно є загальнодержавною власністю і не може бути відчужене без згоди його власника - держави в особі Фонду державного майна України. Отже, оскільки спірне майно розташоване на території України та перебувало у віданні загальносоюзних громадських організацій, а на момент створення закритого акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця" перебувало у державній власності, то таке майно не могло бути відчужене без згоди його власника - держави в особі Фонду державного майна України (постанова від 18.11.2014 № 901/2493/13);

- за змістом статті 1 Закону України "Про підприємства, установи та організації союзних підприємств, розташованих на території України", ОСОБА_5 Верховної ОСОБА_5 України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 і статті 1 Тимчасового положення про Фонд державного майна України, затвердженого ОСОБА_5 Верховної ОСОБА_5 України від 07.07.1992, передача майнових комплексів громадських організацій колишнього Союзу РСР у відання Української республіканської ОСОБА_5 профспілок (правонаступником якої після розпаду Союзу PCP стала рада Федерації незалежних профспілок України, а у подальшому - Федерація професійних спілок України) форму їх власності не змінює, і передане майно залишається у власності держави (постанова від 18.11.2014 № 16-13-28/17-438-2011);

2) з питань захисту права власності:

- вибуття спірного майна з володіння акціонерного товариства відбулося поза його волею, на підставі судових рішень про затвердження мирової угоди та визнання права власності, у подальшому скасованих. Тому наявні правові підстави для витребування цього майна в порядку статті 388 Цивільного кодексу України (постанови від 30.09.2014 №43/440-6/231, від 14.10.2014 № 923/318/13).

При цьому суд зазначає, що наведені висновки суду щодо відсутності факту пропущення строку позовної давності жодним чином не суперечать висновкам, наведеним у постанові Верховного Суду України від 25.03.2015р. у справі №11/163/2011/5003. Судом взято до уваги правову позицію Верховного Суду України, зазначену у постанові від 25.03.2015р., на яку покликаються Відповідачі 1, 2 у своїх заявах про застосування строків позовної давності, відповідно до якої, строк позовної давності має обчислюватися з моменту, коли саме Фонду державного майна України стало відомо про порушення його права, а не з моменту проведення перевірки прокуратурою. Крім того, судом взято до уваги і правову позицію Верховного Суду України про те, що Фонд державного майна України дізнався про порушення свого права у 1996 році, складаючи Перелік установ, організацій і підприємств, які станом на 24 серпня 1991 року знаходились у віданні Української республіканської ради по туризму та екскурсіях Федерації профспілок України Загальносоюзної конфедерації профспілок (колишнього ВЦПРС), до якого було включено і спірне майно. Проте, Верховним Судом України у постанові від 25.03.2015р. не зроблено висновок, що Позивач у 1996р. дізнався про порушення саме свого права власності, оскільки щодо правомочності розпорядження, яка не входить у зміст права відання, висновку не наведено. Висновок ж щодо наслідків передання майна у відання згідно постанов ВРУ наведено у постанові також Верховного Суду України від 16.09.2014р. у справі №51/227. Наведена позиція Верховного Суду України не суперечить і вищеописаним висновкам Верховного Суду України, на які покликається суд, викладених у його постанові від 16.09.2014р. у справі №51/227. Вказане рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, відповідно до вимог ст.111-28 ГПК України є обовязковими для всіх судів України. Так, зі змісту наведених вище положень законодавства вбачається, що передача майнових комплексів у відання Української республіканської ОСОБА_5 профспілок, правонаступником якої, після розпаду Союзу РСР, стала рада Федерації незалежних профспілок України, а у подальшому Федерація професійних спілок України, жодним чином не мала наслідком зміну форми власності переданого майна, яке так і залишилося державним. Крім того, як зазначалось вище, постановою Верховної ОСОБА_5 України від 10.04.1992р. "Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України" визначено, що майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та об'єктів, що перебували у віданні центральних органів цих організацій, до визначення правонаступників загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, передані тимчасово Фонду державного майна України. Наведені правові факти не означали вихід спірного майна з власності держави, який є предметом оскарження у даній справі.

Суд зазначає, що підставою позовних вимог, як вбачається з позовної заяви та інших матеріалів справи, було не передання у відання спірного майна, про що дійсно дізнався Позивач у 1996р., а вибуття спірного майна сз власності держави.

Крім цього суд зазначає, що предметом позовних вимог у справі №11/163/2011/5003 було визнання незаконними рішень виконавчого комітету органу місцевого самоврядування. Вимога ж щодо визнання права власності є похідною від зазначених попередніх у даній справі та у справі №11/163/2011/5003. Відповідачами 1, 2 у заявах про застосування строку позовної давності не наведено жодних доводів щодо застосування строку позовної давності до вимоги про визнання недійсним реєстраційного посвідчення на спірне майно.

З врахуванням вищенаведеного суд зазначає про відсутність пропуску позовної давності Позивачем та Прокурором, а відтак, про відсутність правових підстав у даній справі до застосування наслідків спливу позовної давності.

З приводу виконання вимог Вищого господарського суду України та відповідних вимог ухвал Господарського суду Львівської області суд зазначає наступне. Учасниками процесу не в повній мірі виконано вимоги ухвал суду щодо надання документів та пояснень з приводу обставин, які необхідно було встановити. При цьому суд зазначає, що вимоги ухвал суду щодо витребування доказів в порядку ст.38 ГПК України Брюховицькою селищною радою не виконані, як і не пояснено про причини невиконання таких. Поряд з цим, суд також зазначає, що згідно акту прийому-передачі від 31.03.2003р. та акту (т.2 а.а.с.78, 79) передавався саме цілісний майновий комплекс. Згідно ж пояснень представника Позивача, база відпочинку «Брюховичі» була і залишається цілісним майновим комплексом та майном, яке незаконно передавалось Відповідачу 1; з врахуванням виду діяльності Санаторію, наявне у нього спірне майно складає цілісний майновий комплекс. Також, у своєму відзиві від 01.09.2015р. Відповідач 1 сам стверджує, що передавався саме цілісний майновий комплекс (том.5 а.с.60). Крім того суд зазначає, що наявність ордера на квартиру не посвідчує права власності на майно чи його частину.

Відповідно до вимог ст.4-7 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

16.12.2015 року у відповідності до вимог ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення, про що зазначено в протоколі судового засідання. Повний текст рішення виготовлений та підписаний, з врахуванням вихідних, 21.12.2015р.

На підставі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід покласти на Сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог щодо кожного з Відповідачів.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, ст.ст. 4, 4-5, 4-7, 33, 38, 43, 49, 75, 80, 82-87, 115-116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним реєстраційне посвідчення на цілісний майновий комплекс Санаторію Львів від 14.08.2001 р., видане Прикарпатському Дочірньому підприємству Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця, правонаступником якого є Дочірнє підприємство Санаторій Львів Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця (79491, м. Львів, селище міського типу Брюховичі, вулиця Курортна, будинок 8, ідентифікаційний код 02139860).

3. Визнати за державою право власності на майновий комплекс Санаторію Львів, який розташований за адресою: смт. Брюховичі, Львівська область, вул. Курортна, 8.

4. Зобовязати Дочірнє підприємство Санаторій Львів Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця (79491, м. Львів, селище міського типу Брюховичі, вулиця Курортна, будинок 8, ідентифікаційний код 02139860) повернути за актом прийому-передачі майновий комплекс Санаторію Львів, який розташований за адресою: смт. Брюховичі, Львівська область, вул. Курортна, 8, Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/9, ), як розпоряднику майна, що є загальнодержавною власністю.

5. Провадження у справі в частині позовних вимог про зобовязання Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, м. Львів, скасувати державну реєстрацію права власності на цілісний майновий комплекс "Санаторій "Львів" у реєстровій книзі №1 Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" за реєстровим номером № 52 та у єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно припинити.

6. Стягнути з Дочірнього підприємства Санаторій Львів Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця (79491, м. Львів, селище міського типу Брюховичі, вулиця Курортна, будинок 8, ідентифікаційний код 02139860) в доход державного бюджету України 3349,5 грн. судового збору.

7. Стягнути з Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 39/41, ) в доход державного бюджету України 913,5 грн. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя-головуючий ОСОБА_6

Суддя Артимович В.М.

Суддя Коссак С.М.