ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року Справа № 904/1686/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г. - головуючого,

Мележик Н.І. (доповідача),

Владимиренко С.В.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

"Вільногірське скло"

на рішення господарського суду Дніпропетровської

області від 30.06.2015 року

та постанову Дніпропетровського апеляційного

господарського суду від 26.10.2015 року

у справі № 904/1686/15

господарського суду Дніпропетровської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Югомет Плюс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю

"Вільногірське скло"

за участю третьої особи, яка

не заявляє самостійних вимог

на предмет спору на стороні

позивача Товариства з обмеженою відповідальністю

"Дон-Груп"

про стягнення коштів

за участю представників:

позивача - Гришка І.І.

відповідача - Гринька М.М.

третьої особи - не з"явились

В С Т А Н О В И В:

В березні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Югомет Плюс" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вільногірське скло" про стягнення заборгованості за поставлений товар за договором № 7/2012 від 19.12.2011 року (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) у розмірі 239 134,44 грн., 39 623,52 грн. пені, 173 987,10 інфляційних витрат, 3 % річних в сумі 8 003,76 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 207,70 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2015 року (суддя Бєлік В.Г.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.10.2015 року (судді: Кузнецов В.О., Науменко І.М., Вечірко І.О.), позов задоволено частково; стягнуто з ТОВ "Вільногірське скло" на користь ТОВ "Югомет Плюс" 239 134,44 грн. основного боргу, 39 413,51 грн. пені, 173 987,51 грн. інфляційних витрат, 3 % річних в сумі 8 003,76 грн. та 9 210,78 грн. судового збору; в решті позову відмовлено; стягнуто з ТОВ "Югомет Плюс" в доход Державного бюджету України в особі управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Дніпропетровської області судовий збір в сумі 7,28 грн.

В касаційній скарзі ТОВ "Вільногірське скло" просить скасувати рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів у даній справі, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку її обставин та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, судами попередніх інстанцій встановлено, що 19.12.2011 року між ТОВ "Югомет Плюс" (постачальником) та ТОВ "Вільногірське скло" (покупцем) укладено договір поставки № 7/2012, згідно якого постачальник зобов'язався поставити, а покупець прийняти й оплатити товар шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця протягом 5 календарних днів з моменту відвантаження товару. Датою відвантаження вважається дата, вказана на залізничній квитанції (п. 3.2. договору).

З метою організації відвантаження товару позивачем залучено експедитора - ТОВ "Дон-Груп", з яким 29.10.2010 р. укладено договір на транспортно-експедиційні послуги № 7/2010-п. За умовами цього договору експедитор зобов'язався надати експедиторські послуги, пов'язані з організацією перевезень вантажу підприємства, інші транспортні послуги, проводити взаєморозрахунки, а підприємство - оплатити їх вартість.

Експедитором організовано перевезення товару залізничним транспортом в обсязі 1231,9 тон, що підтверджується актами здачі-приймання (надання послуг) № ОУ - 09017614.37 та ОУ-09017614.33 від 30.06.2014 р., зведеними реєстрами відправлень вантажів, складеними за період 01.06.2014 р. по 30.06.2014 р., та залізничними накладними № 49645211 від 17.06.2014 р., №49645161 від 17.06.2014 р., № 49940646 від 23.06.2014 р., № 49940661 від 23.06.2014 р. та № 50326560 від 30.06.2015 р. на загальну суму 314 134,50 грн.

Відповідач частково сплатив заборгованість за поставлений товар в сумі 75 000 грн., внаслідок чого позивачем зменшено суму заявленого боргу до 239134,44 грн.

Відповідач, в свою чергу, заперечив проти наявності його заборгованості перед позивачем у вказаному розмірі, визнавши лише борг в сумі 501,06 грн.

Вирішуючи спір по суті, апеляційною інстанцією витребувано від позивача додаткові докази на підтвердження його позовних вимог, в зв"язку з чим останнім надано укладений між сторонами договір доручення №ЮП-03/01 від 03.01.2012 р., на виконання якого позивач здійснив пошук залізничних вагонів, що підтверджено актами про виконання умов договору доручення №ЮП-01/03, підписаними представниками обох сторін (акт № 1 від 31.01.2012 р. на суму 21 070,00 грн., акт № 2 від 29.02.2012р. на суму 41 855,00 грн., акт № 3 від 31.03.2012 р. на суму 105 535,00 грн.). Також позивачем надано підписану сторонами специфікацію № 1 до договору № 7/2012 від 19.12.2011 р. про продаж продавцем покупцеві вапняка в кількості 50 000 тон, вартістю 149 грн.

Вказані докази визнані судами, як належні і допустимі та такі, що підтверджують заборгованість відповідача за спірним договором в сумі 239134,44 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані несплатою відповідачем боргу за поставлений товар у розмірі 239 134,44 грн.

Відповідач заперечив проти позову, посилаючись на відсутність вини у виникненні спору, оскільки заборгованість, яку просить стягнути позивач, повністю погашена.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд, з висновками якого погодилась апеляційна інстанція, повно і всебічно дослідив всі суттєві обставини справи та дійшов правильного висновку про обов"язок ТОВ "Вільногірське скло" оплатити ТОВ "Югомет Плюс" вартість отриманого за товару у заявленому розмірі, встановивши, при цьому, факт несвоєчасного і неналежного виконання товариством умов договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 265 ГК України та статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статей 525, 526, 530 цього ж Кодексу якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Проте, відповідач не надав доказів на підтвердження вчинення ним дій, спрямованих на здійснення оплати (повної чи часткової) товару, отриманого від позивача. При цьому, апеляційною інстанцією правильно не прийнято до уваги надане відповідачем платіжне доручення № 13600 від 23.10.2015 року про сплату 501,06 грн. за вапняк за договором № 7/2012 від 19.12.2011 року, яке подано після прийняття господарським судом Дніпропетровської області рішення у даній справі (рішення прийнято 30.06.2015 року).

Також частиною 1 статті 625 цього ж Кодексу передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Крім того, статтею 617 цього ж Кодексу передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Положеннями статті 217 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарську - правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Виходячи з приписів вказаних норм, та з огляду на встановлення судами попередніх інстанцій факту порушення відповідачем обов"язку щодо своєчасної оплати вартості отриманого товару, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій, якими правильно застосовані норми ст.ст. 525, 526, 530, 617, ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України та ст. 217 Господарського кодексу України та задоволено частково позов ТОВ "Югомет Плюс".

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення погоджена в пункті 5.3 договору.

Приписами статті 625 цього ж Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на наявність прострочки по сплаті вартості отриманого товару, господарські суди попередніх інстанцій, перевіривши розрахунок позивача, обгрунтовано задовольнили позовні вимоги про стягнення 39 413,51 грн. пені, 173 987,51 грн. інфляційних витрат та 3 % річних в сумі 8 003,76 грн.

З даними висновками господарських судів попередніх інстанцій повністю погоджується судова колегія Вищого господарського суду України, оскільки вони відповідають матеріалам справи, встановленим обставинам та вимогам закону.

Відтак, під час розгляду справи фактичні її обставини встановлені господарськими судами на підставі всебічного, повного й об'єктивного дослідження поданих сторонами доказів, висновки судів першої й апеляційної інстанцій відповідають цим обставинам, їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності обов"язку відповідача оплатити позивачу вартість отриманого товару у заявленому розмірі не заслуговують на увагу у зв"язку з ненаданням відповідачем доказів на спростування позовних вимог.

За таких обставин, прийняте рішення суду першої та постанова апеляційної інстанцій відповідають матеріалам справи та вимогам закону, а тому судові акти слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115 - 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вільногірське скло" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.10.2015 року у справі № 904/1686/15 залишити без змін.

Головуючий суддяН.Г. Дунаєвська
СуддіН.І. Мележик
С.В. Владимиренко