КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2015 р. Справа№ 910/21187/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Буравльова С.І.

за участю представників:

від позивача - Бартосевич Б.В., довіреність № 23/02-15 від 23.02.2015;

від першого відповідача - представник не прибув;

від другого відповідача - Буркова О.М., довіреність № 432 від 20.11.2015,

розглянувши апеляційну скаргу державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2015 у справі №910/21187/15 (суддя Полякова К.В.) за позовом товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ПСК-ЗАХІД" до приватного акціонерного товариства "Страхова група "Ю.БІ.АЙ" та державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення 17 383, 50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ПСК-ЗАХІД" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства "Страхова група "Ю.БІ.АЙ" недоплаченої частини страхового відшкодування у розмірі 7 928,84 грн. та з державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 9 454,66 грн. різниці між лімітом відповідальності першого відповідача та загальним розміром страхового відшкодування.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.10.2015 у справі №910/21187/15 позовні вимоги задоволено; вирішено стягнути з першого відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 7 928,84 грн., а також з другого відповідача - 9 454,66 грн. страхового відшкодування.

При ухваленні даного рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності факту заподіяння шкоди водієм автомобіля "Skoda", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність власника якого на момент виникнення ДТП була застрахована ПрАТ "Страхова група "Ю.БІ.АЙ".

Задоволення вимоги до другого відповідача мотивовано тим, що оскільки загальний розмір шкоди, завданої застрахованому позивачем автомобілю, перевищує ліміт відповідальності першого відвідача згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС№9945758, обов'язок зі сплати різниці між вказаними сумами покладається на другого відповідача, оскільки він є власником автомобіля "Skoda", реєстраційний номер НОМЕР_1, водія якого визнано винним у ДТП.

Не погодившись з прийнятим рішенням, другий відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2015 у справі №910/21187/15 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апелянт посилається, зокрема, на те, що позивач належним чином не звернувся до нього в досудовому порядку з вимогами про сплату страхового відшкодування.

В судовому засіданні 21.12.2015 року представник апелянта - другого відповідача у справі, підтримав вимоги за апеляційною скаргою та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Перший відповідач не скористався правом на участь свого представника в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином: ухвали суду направлялись за належною йому адресою.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім в даному судовому засіданні від першого відповідача до суду не надійшло.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ПСК-ЗАХІД", як страховиком та ОСОБА_5, як страхувальником 23.06.2014 укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №100-1821/14-СТ, за яким застраховано транспортний засіб "KIA Sportage", реєстраційний номер НОМЕР_2.

У місті Києві на проспекті Перемоги 26.12.2014 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля "KIA Sportage", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, автомобіля "Subaru", реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля "Skoda", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4

У результаті зазначеної ДТП, автомобіль "KIA Sportage", реєстраційний номер НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження, що підтверджується Довідкою ДАІ № 9481024 (а.с. 14).

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва 18.02.2015 у справі №761/408/15-п водія автомобіля "Skoda", реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про Адміністративні правопорушення.

Відповідно до рахунку ТОВ "Світ Авто" від 06.01.2015 вартість відновлювального ремонту застрахованого у позивача автомобіля становить 62 154, 66 грн.

Страхувальник пошкодженого в ДТП транспортного засобу "KIA Sportage", реєстраційний номер НОМЕР_2, звернувся до товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ПСК-ЗАХІД" з заявою про настання страхового випадку та про виплату страхового відшкодування.

Зазначена вище ДТП, відповідно до умов договору страхування визнана позивачем страховим випадком, про що складено страховий акт №130.

Згідно розрахунків, здійснених на підставі положень договору добровільного страхування, сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті, становить 59 454,66 грн. (62 154, 66 грн. - вартість відновлювального ремонту - 2 700, 00 грн. - франшиза).

На виконання умов вищезазначеного договору позивачем здійснено перерахування СТО, яка здійснювала ремонт застрахованого автомобіля, страхового відшкодування на суму 59 454,66 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 766 від 16.02.2015 р.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Skoda", реєстраційний номер НОМЕР_1, водія якого визнано винним у правопорушенні, на момент виникнення ДТП була застрахована приватним акціонерним товариством "Страхова група "Ю.БІ.АЙ" за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС№9945758 (а.с. 63).

Застрахованим транспортним засобом за зазначеним полісом є автомобіль "Skoda", реєстраційний номер НОМЕР_1, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну якому становить 50 000 грн. 00 коп., франшиза - 0 грн.

Власником вищезазначеного автомобіля "Skoda", реєстраційний номер НОМЕР_1, є державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго", а винний у ДТП водій ОСОБА_4 перебуває у трудових відносинах зі Львівськими магістральними електричними мережами ДП "НЕК "Укренерго".

Позивач, зазначає, що після сплати ним своєму страхувальнику страхового відшкодування згідно умов договору страхування наземного транспорту №100-1821/14-СТ до нього перейшло право вимоги до відповідачів.

Позивачем було направлено відповідачам претензії про виплату страхового відшкодування, що підтверджується описами вкладення у цінний лист (а.с. 40-42).

Першим відповідачем 21.07.2015 було оплачено позивачу 42 071,16 грн. страхового відшкодування, що підтверджується банківською випискою.

Предметом даного позову є вимоги позивача про стягнення з першого відповідача недоплаченої частини страхового відшкодування у розмірі 7 928,84 грн. та з другого відповідача - 9 454,66 грн. різниці між лімітом відповідальності першого відповідача та загальним розміром страхового відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, що визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" визначено, що страхування -це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Страхування може бути добровільним або обов'язковим (ст. 5 Закону України "Про страхування").

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов'язковим видом страхування, що здійснюється в Україні.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено перелік витрат, які відшкодовуються страховою компанією, до яких, належать витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Частиною 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Зазначені норми передбачають наявність у страховика права на пред'явлення регресного позову.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. № 15-рп/2002, кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Враховуючи положення наведених норм, а також те, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Skoda", реєстраційний номер НОМЕР_1, водія якого визнано винним у правопорушенні, на момент виникнення ДТП була застрахована приватним акціонерним товариством "Страхова група "Ю.БІ.АЙ" за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС№9945758, до позивача у даній справі перейшло право регресної вимоги.

Позивачем, сума заявленого до стягнення страхового відшкодування, розрахована виходячи з рахунку СТО, яка здійснювала ремонт застрахованого автомобіля.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає правомірним нарахування суми страхового відшкодування на підставі рахунку СТО, з огляду на наступне.

Статтями 1 та 5 Закону України "Про страхування" визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов'язковим видом страхування, що здійснюється в Україні (ст. 7 Закону України "Про страхування").

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ст. ст. 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик (страхова організація, що має право на здійснення обов'язкового страхування цивільної-відповідальності) відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно п. 34.1. вказаного Закону страховик терміново, але не пізніше трьох робочих днів зобов'язаний направити аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Зі змісту наведених норм Закону вбачається, що обов'язки, пов'язані з оцінкою шкоди, стосуються саме страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, у даному випадку - відповідача.

Однак, правовідносини, що виникли між позивачем та ОСОБА_5, на підставі укладеного між ними договору добровільного страхування наземного транспорту № 100-1821/14-СТ належать до добровільного страхування.

Відтак, при визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику, позивач не повинен керуватися нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з огляду на наявність укладеного між ним та ОСОБА_5 договору добровільного страхування.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування" страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, Закон України "Про страхування" не містить положень, які б покладали на страховика за договором добровільного страхування обов'язок здійснювати проведення суб'єктами оціночної діяльності оцінки заподіяної шкоди, завданої при ДТП транспортному засобу, та які б ставили необхідність відшкодування шкоди у залежність від проведення такої оцінки, а згідно ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Разом з цим, частина друга статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", яка визначає випадки, коли проведення оцінки майна є обов'язковим, такого обов'язку щодо оцінки, на страховика, який уклав договір добровільного страхування, також не покладає.

Таким чином, позивач при визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику, повинен керуватися нормами Закону України "Про страхування" та умовами укладеного між ним та ОСОБА_5 договору добровільного страхування наземного транспорту №100-1821/14-СТ.

Аналогічної позиції дотримується також і Вищий господарський суд України у постановах від 07.08.2014 у справі № 910/14328/13, від 21.01.2014 у справі № 910/11450/13, від 17.02.2015 у справі № 910/15581/14.

З огляду на викладене, визначення позивачем розміру страхового відшкодування на підставі рахунку СТО не суперечить ні умовам договору добровільного страхування, ні вимогам закону.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з першого відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 7 928,84 грн. обґрунтовано задоволено судом першої інстанції.

Стосовно вимог до другого відповідача, слід зазначити наступне.

Статтею 1194 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи те, що загальний розмір шкоди, завданої застрахованому позивачем автомобілю, перевищує ліміт відповідальності першого відвідача згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС№9945758, обов'язок зі сплати різниці між вказаними сумами покладається на другого відповідача, оскільки він є власником автомобіля "Skoda", реєстраційний номер НОМЕР_1, водія якого визнано винним у ДТП.

Крім цього, винний у ДТП водій ОСОБА_4 перебуває у трудових відносинах із Львівськими магістральними електричними мережами ДП "НЕК "Укренерго".

За наведених обставин, вимога про стягнення з другого відповідача 9 454,66 грн. різниці між лімітом відповідальності першого відповідача та загальним розміром страхового відшкодування обґрунтовано задоволена судом першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що позивач належним чином не звернувся до нього в досудовому порядку з вимогами про сплату вказаної різниці не можуть бути підставою для звільнення другого відповідача від обов'язку оплати суми страхового відшкодування, з огляду на наступне.

Згідно правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 у справі №3-165гс14 позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплатити матеріальне відшкодування. Відповідно до зазначених законодавчих приписів позивач може реалізувати своє право шляхом подання позову до суду.

Крім цього, рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002 визначає, що положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

За наведених обставин, не звернення до другого відповідача з вимогою не позбавляє позивача пред'явити її шляхом подання позову до суду.

До того ж у матеріалах даної справи містяться докази направлення другому відповідачу відповідної претензії.

Посилання апелянта на її неотримання не спростовують обставини направлення позивачем вказаної претензії відповідачу за належною адресою.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на другого відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2015 у справі №910/21187/15 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - другого відповідача у справі.

3. Матеріали справи №910/21187/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

С.І. Буравльов