РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2015Справа №910/28322/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фармпланета»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «МК «Столиця»
простягнення 410919 грн. 24 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Герич М.В. - представник за довіреністю № 22/06/15 від 22.06.2015;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

03.11.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармпланета» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «МК «Столиця» про стягнення 416919 грн. 24 коп., з яких 327288 грн. 40 коп. основного боргу, 62795 грн. 69 коп. пені, 22629 грн. 63 коп. 20% річних, 3394 грн. 45 коп. 3% річних та 811 грн. 07 коп. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015 не у повному обсязі здійснив оплату за поставлений позивачем товар, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 327288 грн. 40 коп. Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань в частині оплати поставленого позивачем товару, останнім було заявлено до стягнення з відповідача пеню у загальному розмірі 62795 грн 69 коп. за загальний період нарахування з 30.05.2015 по 19.10.2015 щодо кожного простроченого платежу (вартості поставленого товару) окремо. Також, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати товару позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 20% річних у загальному розмірі 22629 грн. 63 коп., 3% річних у загальному розмірі 3394 грн. 45 коп. та інфляційні втрати у розмірі 811 грн. 07 коп. за загальний період нарахування з 30.05.2015 по 19.10.2015 щодо кожного простроченого платежу (вартості поставленого товару) окремо.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2015 порушено провадження у справі № 910/28322/15; розгляд справи призначено на 20.11.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 08.12.2015.

08.12.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що у Договорі поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015 сторонами не встановлено строку здійснення відповідачем свого обов'язку з оплати поставленого позивачем товару. При цьому, відповідач зазначив, що строк оплати, вказаний у видаткових накладних, не має юридичної сили, оскільки відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» строк оплати на видаткових накладних не зазначається. Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що строк оплати ним за поставлений позивачем товар повинен визначатися відповідно до положень ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, тобто у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги. Однак, враховуючи, що позивач не пред'являв відповідачу вимоги щодо сплати заборгованості, строк виконання відповідачем свого обов'язку з оплати за поставлений позивачем товар не настав.

Крім того, відповідач заперечив щодо стягнення з нього 20% річних, оскільки, на думку відповідача, таке стягнення має місце у кредитних правовідносинах.

У судовому засіданні 08.12.2015 представник позивача, враховуючи часткову оплату боргу відповідачем, подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача 321288 грн. 40 коп. основного боргу, 62795 грн. 69 коп. пені, 22629 грн. 63 коп. 20% річних, 3394 грн. 45 коп. 3% річних та 811 грн. 07 коп. інфляційних втрат, що разом становить 410919 грн. 24 коп.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Нормами частини 6 статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до положень пункту 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 визначено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Зважаючи на те, що заява про зменшення позовних вимог подана представником позивача, який відповідно до довіреності не обмежений у праві подавати заяви про зменшення розміру позовних вимог, суд приймає заяву позивача про зменшення позовних вимог, як зменшення позовних вимог в частині основного боргу і розглядає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Договором поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015 у загальному розмірі 410919 грн. 24 коп., з яких 321288 грн. 40 коп. основного боргу, 62795 грн. 69 коп. пені, 22629 грн. 63 коп. 20% річних, 3394 грн. 45 коп. 3% річних та 811 грн. 07 коп. інфляційних втрат.

У судовому засіданні 08.12.2015 представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду та письмові пояснення, в яких, зокрема, уточнив період нарахування пені, 20% річних та 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 18.12.2015.

17.12.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові заперечення на відзив, в яких позивач зазначив, що строк оплати був погоджений сторонами у видаткових накладних, які підтверджують факт поставки товару. Крім того, позивач зазначив, що 20% є процентами за користування чужими грошовими коштами, право на нарахування яких передбачено ст. 536 Цивільного кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні 18.12.2015 подав письмові пояснення та надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 18.12.2015 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 365.

У судовому засіданні 18.12.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

08.04.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фармпланета» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МК «Столиця» (покупець) укладено Договір поставки № 1178/К/10, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставляти та передавати у власність покупця, а покупець - приймати та оплачувати лікарські засоби та вироби медичного призначення (товар), асортимент, кількість та ціна якого зазначені в накладних, які є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 2.1 Договору поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015 поставка товару здійснюється окремими партіями, кількість та асортимент товару в яких визначається сторонами шляхом оформлення заявок відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 2.2 Договору поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015 загальна кількість та асортимент товару, що поставляється за Договором, складається з кількості та асортименту товару, погоджених сторонами та вказаних в підписаних накладних на передачу товару.

Згідно з п. 3.9 Договору поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015 доказом передачі товару покупцю є накладна на поставку окремої партії товару, що підписана уповноваженою особою покупця та містить відбиток печатки (штампу) покупця.

Відповідно до п. 5.1 Договору поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015 ціна за одиницю товару на кожну окрему поставку визначається відповідною накладною та є незмінною, твердою.

Згідно з п. 5.2 Договору поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015 загальна сума договору визначається як сумарна вартість всіх партій товару, які були поставлені за даним договором протягом усього терміну його дії, відповідно до всіх накладних постачальника. Вартість упаковки. Маркування, доставки включається в ціну товару.

Відповідно до п. 5.4 Договору поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015 оплата покупцем товару за цим Договором здійснюється шляхом попередньої оплати або з відстроченням платежу. При цьому, порядок оплати товару за цим Договором (попередня оплата чи оплата з відстроченням платежу) обирається покупцем при поданні заявки на поставку.

Відповідно до п. 5.5 Договору поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015 при здійсненні покупцем оплати товару за цим Договором з відстроченням платежу строк, протягом якого покупець зобов'язаний здійснити оплату за товар на користь постачальника, вказується постачальником у накладній на товар, який поставляється. При цьому, перебіг такого строку починається від дати поставки товару покупцю, що вказана у накладній.

Згідно з п. 9.2 Договору поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015 даний договір набирає чинності з моменту підписання його обома сторонами та діє протягом 2-х календарних років, а в частині розрахунків - до повного виконання умов Договору.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що за період з 10.04.2015 по 16.06.2015 позивач поставив відповідачу узгоджений між сторонами товар на загальну суму 649096 грн. 78 коп., що підтверджується видатковими накладними, належним чином засвідчені копії яких долучено до матеріалів справи, та відображено у таблиці розгорнутого розрахунку заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «МК «Столиця» за Договором поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015, долученому позивачем до матеріалів справи через канцелярію суду 17.12.2015.

Судом встановлено, що відповідач часткового оплатив поставлений позивачем товар, сплативши грошові кошти у розмірі 327808 грн. 34 коп., що підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи копіями банківських довідок по рахунку позивача та відображено у розгорнутому розрахунку заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «МК «Столиця» за Договором поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015.

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати товару, поставленого позивачем за Договором поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015, у розмірі 321288 грн. 44 коп.

При цьому судом встановлено, що відповідач здійснював оплату за товар, поставлений позивачем, без зазначення чіткого призначення платежу (конкретної видаткової накладної, за якої відбувалась поставка товару), що відображено у вказаних довідках банку (посилання у призначенні платежу лише на Договір поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015).

У письмових поясненнях, викладених позивачем у заяві про зменшення позовних вимог, поданій у судовому засіданні 08.12.2015, позивач зазначив, що у Договорі поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015 сторонами не погоджений порядок зарахування здійснених відповідачем оплат, у зв'язку з чим позивач застосовував принцип FIFI, відповідно до якого при поставці двох і більше партій товару, грошові кошти, що отримуються від покупця, зараховуються в оплату найдавнішої заборгованості (в порядку черговості).

Суд вважає обґрунтованим такий порядок здійснення позивачем зарахувань грошових коштів, які сплачені відповідачем. При цьому, відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечував щодо саме такого порядку зарахування сплачених ним грошових коштів.

При цьому, судом встановлено, що вказаний розмір заборгованості у сумі 321288 грн. 44 коп. є заборгованістю Товариства з обмеженою відповідальністю «МК «Столиця» за товар, поставлений позивачем за наступними видатковими накладними: № 5113189 від 29.04.2015 на суму 151,75 грн., № 5122596 від 08.05.2015 на суму 1008,57 грн., № 5122585 від 08.05.2015 на суму 320,51 грн., № 5112639 від 29.04.2015 на суму 6493,79 грн., № 5112640 від 29.04.2015 на суму 146,06 грн., № 5113171 від 29.04.2015 на суму 4435,88 грн, № 5113172 від 29.04.2015 на суму 254,93 грн., № 5113188 від 29.04.2015 на суму 3982,95 грн., № 5120911 від 898,58 грн., № 5113413 від 29.04.2015 на суму 2235,49 грн. (заборгованість враховуючи часткову оплату становить 872,84 грн.), № 5123105 від 08.05.2015 на суму 219,46 грн., № 5115205 від 30.04.2015 на суму 5171,94 грн., № 5115391 від 30.04.2015 на суму 14188,20 грн., № 5115392 від 30.04.2015 на суму 14,50 грн., № 5115687 від 30.04.2015 на суму 2477,61 грн., № 5115688 від 30.04.2015 на суму 1073,94 грн., № 5115680 від 30.04.2015 на суму 2483,11 грн., № 5114267 від 29.04.2015 на суму 2160,07 грн., № 5114293 від 29.04.2015 на суму 1203,63 грн., № 5114268 від 29.04.2015 на суму 307,75 грн., № 5125730 від 13.05.2015 на суму 615,57 грн., № 5126080 від 13.05.2015 на суму 101,79 грн., № 5126653 від 14.05.2015 на суму 361,56 грн., № 51262313 від 14.05.2015 на суму 2117,69 грн., № 5126822 від 14.05.2015 на суму 822,49 грн., № 5126827 від 14.05.2015 на суму 268,44 грн., № 5126658 від 14.05.2015 на суму 1778,99 грн, № 5126163 від 14.05.2015 на суму 592,32 грн., № 5115822 від 30.04.2015 на суму 1357, 59 грн., № 5119211 від 06.05.2015 на суму 648,24 грн., № 5127628 від 14.05.2015 на суму 1032,46 грн., № 5117114 від 05.05.2014 на суму 604,38 грн., № 5128326 від 15.05.2015 на суму 711,31 грн., № 5128675 від 15.05.2015 на суму 2079,33 грн., № 5117084 від 05.05.2015 на суму 12100,80 грн., № 5119569 від 06.05.2015 на суму 83,74 грн., № 5119155 від 06.05.2015 на суму 1360,48 грн., № 5118442 від 06.05.2015 на суму 3792,41 грн., № 5118400 від 06.05.2015 на суму 9120,80 грн., № 5118373 від 06.05.2015 на суму 314,70 грн., № 5119209 від 06.05.2015 на суму 6686,82 грн., № 5118443 від 06.05.2015 на суму 181,26 грн., № 5118372 від 06.05.2015 на суму 3855,53 грн., № 5119154 від 06.05.2015 на суму 2858,79 грн., № 5119600 від 06.05.2015 на суму 744,43 грн., № 5118401 від 06.05.2015 на суму 690,48 грн., № 5119599 від 06.05.2015 на суму 12470,70 грн., № 5129419 від 18.05.2015 на суму 999,56 грн., № 5129414 від 18.05.2015 на суму 325,43 грн., № 5129410 від 18.05.2015 на суму 1686,19 грн., № 5129625 від 18.05.2015 на суму 179,39 грн., № 5122598 від 08.05.2015 на суму 467,08 грн., № 5129168 від 15.05.2015 на суму 115,32 грн., № 5119721 від 06.05.2015 на суму 2055,02 грн., № 5120912 від 07.05.2015 на суму 6961,88 грн., № 5119722 від 06.05.2015 на суму 1203,85 грн., № 5120694 від 07.05.2015 на суму 125,46 грн., № 5120693 від 07.05.2015 на суму 751,23 грн., № 5120913 від 07.05.2015 на суму 1104,64 грн., № 5122617 від 08.05.2015 на суму 3510.42 грн., № 5120918 від 07.05.2015 на суму 4732,05 грн., № 5122597 від 08.05.2015 на суму 2476,27 грн., № 5122587 від 08.05.2015 на суму176,69 грн., № 5122586 від 08.05.2015 на суму 2587,4 грн., № 5122635 від 08.05.2015 на суму 147,53 грн., № 5129579 від 19.05.2015 на суму 1410,92 грн., № 5131923 від 19.05.2015 на суму 591,27 грн., № 5123106 від 08.05.2015 на суму 3876,43 грн., № 5123107 від 08.05.2015 на суму 297,46 грн., № 5125731 від 13.05.2015 на суму 1984,27 грн., № 5123913 від 12.05.2015 на суму 428,42 грн., № 5123912 від 12.05.2015 на суму 9352,15 грн., № 5128677 від 15.05.2015 на суму 114,9 грн., № 5128328 від 15.05.2015 на суму 225,64 грн., № 5128734 від 15.05.2015 на суму 1879,26 грн., № 5127629 від 14.05.2015 на суму 1606,80 грн., № 5127630 від 14.05.2015 на суму 314,58 грн., № 5128676 від 15.05.2015 на суму 880,50 грн., № 5128327 від 15.05.2015 на суму 6778,19 грн., № 5126165 від 14.05.2015 на суму 31,14 грн., № 5126824 від 14.05.2015 на суму 114,96 грн., № 5126164 від 14.05.2015 на суму 5920,46 грн., № 5126659 від 14.05.2015 на суму 8735,81 грн., № 5126829 від 14.05.2015 на суму 381,00 грн., № 5126828 від 14.05.2015 на суму 805, 26 грн., № 5126660 від 14.05.2015 на суму 571,56 грн., № 5126654 від 14.05.2015 на суму 6968,71 грн., № 5126823 від 14.05.2015 на суму 4627,31 грн., № 5126081 від 13.05.2015 на суму 1435,26 грн., № 5126215 від 14.05.2015 на суму 299,90 грн., № 5126214 від 14.05.2015 на суму 5861,44 грн., № 5126655 від 14.05.2015 на суму 72,6 грн., № 5129415 від 18.05.2015 на суму 5338, 24 грн., № 5129412 від 18.05.2015 на суму 332,64 грн., № 5129416 від 18.05.2015 на суму 566,24 грн., № 5129411 від 18.05.2015 на суму 11611,5 грн., № 5129626 від 18.05.2015 на суму 1269,38 грн., № 5129421 від 18.05.2015 на суму 338,35 грн., № 5129420 від 18.05.2015 на суму 8479,58 грн., № 5129169 від 15.05.2015 на суму 1448,95 грн., № 5129170 від 15.05.2015 на суму 183,00 грн., № 5130166 від 18.05.2015 на суму 2169,61 грн., № 5129580 від 19.05.2015 на суму 9397,41 грн., № 5129581 від 19.05.2015 на суму 387,25 грн., № 5131924 від 19.05.2015 на суму 1735,02 грн., № 5139096 від 26.05.2015 на суму 3535,49 грн., № 5139605 від 27.05.2015 на суму 2740,03 грн., № 5139606 від 27.05.2015 на суму 268,04 грн., № 5141013 від 27.05.2015 на суму 1497,23 грн., № 5141298 від 28.05.2015 на суму 363,26 грн., № 5141297 від 28.05.2015 на суму 1728,00 грн., № 5142557 від 29.05.2015 на суму 27,12 грн., № 5142556 від 29.05.2015 на суму 3504,36 грн., № 5146096 від 03.06.2015 на суму 4568,28 грн., № 5147056 від 04.06.2015 на суму 2075,69 грн., № 5148464 від 05.06.2015 на суму 6421,99 грн., № 5151513 від 09.06.2015 на суму 8034,62 грн., № 5151890 від 10.06.2015 на суму 4248,10 грн., № 5153170 від 10.06.2015 на суму 3519,68 грн., № 5154143 від 11.06.2015 на суму 4813,5 грн., № 5154566 від 12.06.2015 на суму 4598,64 грн., № 5155782 від 12.06.2015 на суму 164,88 грн., № 5155781 від 12.06.2015 на суму 5929,44 грн., № 5156539 від 15.06.2015 на суму 3343.09 грн, № 5158813 від 16.06.2015 на суму 2762,00 грн., № 5158814 від 16.06.2015 на суму 10,28 грн., № 5157187 від 15.06.2015 на суму 3138,75 грн., № 5157188 від 15.06.2015 на суму 348,00 грн., що відображено у розгорнутому розрахунку заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «МК «Столиця» за Договором поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015, долученому позивачем до матеріалів справи 17.12.2015

Належним чином засвідчені копії вказаних видаткових накладних (підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені штампами юридичних осіб) долучено позивачем до матеріалів справи через канцелярію суду 17.12.2015.

При цьому судом встановлено, що у видаткових накладних є посилання на Договір поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015, що свідчить про здійснення поставок саме на викнання вказаного договору.

Наявність та розмір заборгованості за Договором поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015 відповідачем у відзиві на позовну заяву не заперечувалися.

Натомість, у відзиві на позовну заяву, поданому до суду 08.12.2015, відповідач зазначив, що у Договорі поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015 сторонами не встановлено строку здійснення відповідачем свого обов'язку з оплати поставленого позивачем товару. При цьому, відповідач зазначив, що строк оплати, вказаний у видаткових накладних, не має юридичної сили, оскільки відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» строк оплати на видаткових накладних не зазначається. Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що строк оплати ним за поставлений позивачем товар повинен визначатися відповідно до положень ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, тобто у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги. Однак, враховуючи, що позивач не пред'являв відповідачу вимоги щодо сплати заборгованості, строк виконання відповідачем свого обов'язку з оплати за поставлений позивачем товар не настав.

Стосовно вищевикладених тверджень відповідача, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 5.5 Договору поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015 при здійсненні покупцем оплати товару за цим Договором з відстроченням платежу строк, протягом якого покупець зобов'язаний здійснити оплату за товар на користь постачальника, вказується постачальником у накладній на товар, який поставляється. При цьому, перебіг такого строку починається від дати поставки товару покупцю, що вказана у накладній.

Суд зазначає, що у кожній видатковій накладній, стягнення за якими є предметом позову у даній справі, сторонами був погоджений строк, до настання якого відповідач зобов'язаний був оплатити товар, поставлений за конкретною видатковою накладною.

Суд зазначає, що зазначення сторонами у кожній видатковій накладній строку оплати не суперечить положенням чинного законодавства та свідчить про досягнення згоди між сторонами щодо строку оплати покупцем товару, у зв'язку з чим безпідставним є твердження відповідача про те, що сторони не встановили строку оплати товару, у зв'язку з чим застосуванню підлягає ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

При цьому, видаткові накладні у випадку їх складання саме на виконання конкретного договору поставки є не лише підтвердженням факту здійснення поставок та документами бухгалтерського обліку, але можуть містити також елементи правочину в частині погодження будь-яких умов, які не були погоджені сторонами в момент укладення основного договору (в даному випадку щодо строку оплати).

Таким чином, при визначенні строку оплату слід керуватися положеннями ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, що свій обов'язок з оплати товару відповідач повинен був виконувати у строки, встановлені у видаткових накладних, зокрема, у тих, стягнення за якими є предметом позову у даній справі (перелічені вище).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «МК «Столиця» у розмірі 321288 грн. 44 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема, відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі 321288 грн. 44 коп.

При цьому, враховуючи, що суд не може вийти за межі позовних вимог за відсутності відповідного клопотання позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармпланета» в частині стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у розмірі, заявленому позивачем (в редакції заяви про зменшення позовних вимог), тобто у сумі 321288 грн. 40 коп.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармпланета» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «МК «Столиця» суми основного боргу у розмірі 321288 грн. 40 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань в частині оплату поставленого позивачем товару, останнім було заявлено до стягнення з відповідача пеню у загальному розмірі 62795 грн 69 коп. за загальний період нарахування з 30.05.2015 по 19.10.2015 щодо кожного простроченого платежу (вартості поставленого товару) окремо.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 6.3 Договору поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015 у випадку несвоєчасної оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його обґрунтованості (нарахування пені здійснено щодо кожної простроченої оплати за кожною видатковою накладною окремо), у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармпланета» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «МК «Столиця» пені у розмірі 62795 грн. 69 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати товару позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 20% річних (відповідно до п. 6.5 Договору) у загальному розмірі 22629 грн. 63 коп. за загальний період нарахування з 30.05.2015 по 19.10.2015 щодо кожного простроченого платежу (вартості поставленого товару за кожною видатковою накладною) окремо.

Відповідно до п. 6.5 Договору поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015 за умови прострочення покупцем строків оплати за товар за цим Договором понад 30 календарних днів, він повинен сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 20% від простроченої суми оплати.

Суд зазначає, що умова п. 6.5 Договору поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015 про сплату 20% від простроченої суми оплати свідчить про те, що вказані 20% за своєю правовою природою є штрафом, оскільки механізм її нарахування визначається саме від суми прострочено зобов'язання.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Враховуючи, що у п. 6.5 Договору поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015 сторони не визначили, що 20% нараховуються за певний часовий період прострочення (щоденно, щорічно тощо), а встановили, що нарахування 20% здійснюється від суми простроченої оплати (тобто, від суми невиконаного зобов'язання), суд дійшов висновку, що 20%, право на нарахування яких погоджено сторонами у п. 6.5 договору поставки, з огляду на механізм їх нарахування за своєю правовою природою є саме штрафом.

За таких обставин суд вважає необгрунтованими твердження позивача, що 20% є процентами за користування чужими грошовими коштами відповідно до ст. 536 ЦК України.

Так, відповідно до правової позиції, викладеної у п. 6.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14, підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України).

Суд зазначає, що проценти за користування чужими коштами є платою саме за користування (правомірне) ними, а не санкцією за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання.

Однак, враховуючи, що п. 6.5 Договору поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015 визначено, що проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 20% нараховуються від простроченої суми оплати, та зважаючи на те, що вказаний пункт договору міститься у розділі 6 Договору поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015 (Відповідальність сторін), суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою 20% не є процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, які передбачені ст. 536 Цивільного кодексу України.

Так само, передбачена п. 6.5 договору санкція (20% від простроченої суми оплати) не може вважатися процентами річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами, які передбачені ст. 625 ЦК України, оскільки 20% не є річними процентами або будь-якими іншими процентами, механізм нарахування яких передбачає розрахунок за певні темпоральні періоди (щорічні, щоденні тощо) з огляду на встановлене ст. 625 ЦК право сторін обумовити інший розмір процентів у договорі. Крім того, проценти відповідно до ст. 625 ЦК України не є формою господарсько-правової відповідальності.

Так само, суд вважає необгрунтованими твердження відповідача, що нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами можливе у кредитних правовідносинах, оскільки, як встановлено судом, 20%, право на нарахування яких погоджено сторонами у п. 6.5 договору поставки, за своєю правовою природою є штрафом.

Таким чином, враховуючи встановлений судом розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «МК «Столиця» за Договором поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015 у сумі 321288 грн. 44 коп. та існування прострочення з оплати товару за видатковими накладними, стягнення за якими є предметом позову, понад 30 календарних днів, суд дійшов висновку, що обґрунтованим розміром 20% штрафу за неналежне виконання обов'язку з оплати товару на суму 321288 грн. 44 коп. є 64257 грн. 69 коп. (321288,44 грн. * 20% = 64257 грн. 69 коп.).

Однак, враховуючи, що суд не може вийти за межі позовних вимог за відсутності відповідного клопотання позивача, суд дійшов висновку, що з Товариства з обмеженою відповідальністю «МК «Столиця» підлягає стягненню штраф у розмірі, заявленому позивачем, а саме у сумі 22629 грн. 63 коп.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3394 грн. 45 коп. за загальний період нарахування з 30.05.2015 по 19.10.2015 щодо кожного простроченого платежу (вартості поставленого товару) окремо.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3%, суд дійшов висновку в його обгрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармпланета» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «МК «Столиця» 3% річних у розмірі 3394 грн. 45 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 811 грн. 07 коп. за загальний період нарахування з 30.05.2015 по 19.10.2015.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р., при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно потрібно вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його обгрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармпланета» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «МК «Столиця» інфляційних втрат у розмірі 811 грн. 07 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, судом встановлено, що сторонами досягнуто згоди у п. 6.5 Договору поставки № 1178/К/10 від 08.04.2015, що нарахування інфляційних збитків здійснюється за весь час прострочення, однак у випадку наявності факту прострочення з оплати понад 30 календарних днів. Відповідний факт прострочення понад 30 календарних днів було встановлено судом, з огляду на що встановлено правомірність нарахування інфляційних збитків за весь час прострочення.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 6289 грн. 98 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 2288 від 19.10.2015.

Водночас, відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", з 1 січня 2015 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218 грн.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції Закону станом на дату подання позову) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Таким чином, при зверненні позивача з даним позовом до суду, він повинен був сплатити судовий збір у розмірі 6253 грн. 79 коп., тобто, позивачем переплачено судовий збір у розмірі 36 грн. 19 коп. (6289,98 грн. - 6253,79 грн.).

При цьому, у судовому засіданні 08.12.2015 позивачем було подану заяву про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, у випадку подання позивачем відповідного клопотання, йому буде повернута сума надмірно сплаченого судового збору у розмірі 36 грн. 19 коп. та 90 грн. 00 коп. судового збору у зв'язку зі зменшенням розміру позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МК «Столиця» (02094, м. Київ, вул. Пожарського, буд. 4, нежиле приміщення № 61; ідентифікаційний код: 36404960) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармпланета» (03148, м. Київ, вул. Картвелішвілі, буд. 7/2; ідентифікаційний код: 36852896) суму основного боргу у розмірі 321288 (триста двадцять одну тисячу двісті вісімдесят вісім) грн. 40 коп., пеню у розмірі 62795 (шістдесят дві тисячі сімсот дев'яносто п'ять) грн. 69 коп., штраф у розмірі 22629 (двадцять дві тисячі шістсот двадцять дев'ять) грн. 63 коп., 3% річні у розмірі 3394 (три тисячі триста дев'яносто чотири) грн. 45 коп., інфляційні втрати у розмірі 811 (вісімсот одинадцять) грн. 07 коп. та судовий збір у розмірі 6163 (шість тисяч сто шістдесят три) грн. 79 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 25.12.2015

Суддя І.М. Отрош