РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2015Справа №910/29800/15

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго»

до Публічного акціонерного товариства «Просто-страхування»

про стягнення грошових коштів

Суддя Ю.В. Цюкало

Представники сторін в судове засідання не зявились.

СУТЬ СПОРУ:

У листопаді 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» до Публічного акціонерного товариства «Просто-страхування» про стягнення 2 252,00 грн. страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди водієм цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем за полісом № АС/2390876.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2015р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/29800/15. Розгляд справи призначено на 16.12.2015р.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та обєктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.04.2013 року між позивачем (надалі страховик) та ОСОБА_1 (далі страхувальник) укладений Договір страхування наземного транспорту № 206-00475-13 (по тексту Договір або Договір добровільного страхування).

Обєктом договору добровільного страхування є транспортний засіб «Мітсубіші», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Вказаний транспортний засіб позивач прийняв на страхування на випадок заподіяння збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідний страховий випадок настав 10.10.2013 року у м. Донецьку, коли водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 і порушивши п. 10.9. ПДР України допустила зіткнення з автомобілем «Мітсубіші», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль «Мітсубіші», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується довідкою виданою органами МВС України.

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем було сплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 2 252,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 7530 від 04.08.2014 року. Розмір вказаного страхового відшкодування підтверджується страховим актом № 17192/206 від 29.07.2014 року.

Позивач стверджує, що його страхувальнику було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення Правил дорожнього руху України водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем за полісом № АС/2390876.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України Про страхування страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі ст. 16 Закону України Про страхування договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Частиною 2 ст.1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 990 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

За цими нормами страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набуває право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у позивача виникло право вимагати суму страхового відшкодування в особи, винної у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з листом заступника начальника Головного управління МВС України в Донецькій області № 9/4430 від 02.10.2015 року 10.10.2013 року у м. Донецьку у відношенні водія автомобіля «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_2 складено адміністративний протокол, 29.10.2013 року притягнуто останню до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Страхувальник має право вибору страховика для укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 14 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

З урахуванням положень пункту 21.1 цієї статті, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування (ст. 21 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, шляхом укладення з відповідачем полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/2390876 (витяг з інформаційної бази МТСБУ в матеріалах справи).

У відповідності до ст. 5 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з пункту 22.1 статті 22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, на підставі зазначених вище норм та у звязку з укладенням відповідачем з ОСОБА_2 полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АС/2390876, відповідач прийняв на себе обовязок відшкодовувати завдану шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

У відповідності до вищевказаних норм, ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України Про страхування, до позивача перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до відповідача, як страховика цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації транспортного засобу Тойота, державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Як вбачається з ремонтної калькуляції № 2181 від 31.03.2014 року вартість збитку завданого власнику автомобіля «Мітсубіші», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 4 609,20 грн., відповідно до рахунку № 01679 від 11.10.2013 року (складено ТОВ ОСОБА_3») розмір вказаних збитків становить 4 321,54 грн.

У відповідності до вищевказаних норм, ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України Про страхування, до позивача перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до відповідача, як страховика цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації водієм ОСОБА_2 транспортного засобу «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідно до листа Верховного суду України від 19.07.2011 року Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, як правило, виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Згідно частини 2 підпункту 12.1 статті 12 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Враховуючи викладене, зважаючи на положення ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 12 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також те, що полісом № АС/2390876 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50 000,00 грн. та франшизу в сумі 510,00 грн., сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті відповідачем за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації водієм ОСОБА_2 транспортного засобу «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 1 742,00 грн. з розрахунку 2 252,00 грн. (відшкодована шкода) 510,00 грн. (франшиза).

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» (ідентифікаційний код 24745673, місцезнаходження: 04050, м. Київ, вулиця Герцена, 10) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» (ідентифікаційний код 33831166, адреса: 01011, м. Київ, вул. Немировича-Данченка, буд. 1), грошові кошти: 1 742,00 грн. (одна тисяча сімсот сорок дві гривні) страхового відшкодування та 942,17 грн. (девятсот сорок дві гривні 17 копійок) судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Копію даного рішення направити сторонам у справі № 910/29800/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 21.12.2015р.

Суддя Ю.В. Цюкало