ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2015 р.Справа № 916/4504/15

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Л.М. Ільєвій

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Комунального підприємства „Теплопостачання міста Одеси до Товариства з обмеженою відповідальністю „Метабуд про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 91136,58 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство „Теплопостачання міста Одеси звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Метабуд про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 91136,58 грн., посилаючись на наступне.

КП „Теплопостачання міста Одеси створене на підставі рішення Одеської міської ради від 27.06.2006 року за № 101-V шляхом злиття КП „Одесатеплоенерго та КП „Одесатеплокомуненерго.

Згідно п. 2.1.1. статуту підприємства метою його створення є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією.

При цьому позивач зазначає, що взаємовідносини між постачальниками та споживачами теплової енергії регулюються ст. 275-277 ГК України, Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007 року, Законами України „Про житлово-комунальні послуги та „Про теплопостачання.

Як вказує позивач, відповідно до договору на постачання теплової енергії від 01.11.2006 р. № 2471, укладеного між КП „Теплопостачання міста Одеси та ТОВ „Метабуд, позивачем поставлялась теплова енергія на обєкт відповідача, що розташований в м. Одесі, по вул. Армійській, 23 (житловий будинок).

Наразі позивач посилається на те, що п. 3.2.2. договору прямо передбачено обовязок відповідача як споживача виконувати умови та порядок сплати теплової енергії в обсягах і в терміни, передбачені договором. Так, п.п. 6.2-6.6 договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць, споживач за три дні до початку розрахункового періоду сплачує теплопостачальній організації вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії; кінцевим терміном розрахунку за спожиту теплову енергію є 20 число місяця, наступного за розрахунковим.

Так, за ствердженнями позивача, на виконання договірних зобов'язань підприємство відпускало теплову енергію споживачу, проте останній в порушення своїх обов'язків, визначених у п. 3.2.2., 6.2, 6.3., 6.4. 6.5., 6.6. договору, за спожиту теплову енергію не сплачував в повному обсязі, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за період з 01.11.2014 р. по 01.11.2015 р., яка складає 91136,58 грн., що заявлена до стягнення.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.11.2015 р. позовну заяву КП „Теплопостачання міста Одеси прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 916/4504/15, при цьому розгляд справи призначено в засіданні суду.

Відповідач відзив на позов не надав, однак представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі.

У звязку з вказаним справу розглянуто за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

01.11.2006 року між Комунальним підприємством „Теплопостачання міста Одеси (теплопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Метабуд (споживач) був укладений договір № 2471 на постачання теплової енергії, відповідно до п. 1 якого теплопостачальна організація (позивач) бере на себе зобовязання постачати споживачу (відповідачу) теплову енергію, а відповідач як споживач зобовязується оплачувати фактично одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором. Теплова енергія постачається споживачу у жилому будинку ТОВ „Метабуд по вул. Армійській, 23 згідно витрат теплоносія в обсягах згідно додатку 1 до цього договору (п. 2.1 договору).

Пунктами 3.2.1, 3.2.2 договору передбачено, що споживач зобовязується додержуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, що визначені в додатку 1, не допускаючи їх перевищення; виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, що передбачені цим договором. При припиненні (обмеженні) теплопостачання в звязку з порушенням споживачем умов договору відшкодувати витрати теплопостачальної організації по припиненню та поновленню теплопостачання у відповідності до калькуляції на проведення робіт (п. 3.2.17 договору).

В свою чергу теплопостачальна організація зобовязалась забезпечувати постачання теплової енергії споживачу в обсягах згідно з додатком 1; повідомляти споживача письмово або в засобах масової інформації про зміну тарифів або про обмеження постачання тепла (п. 4.2.1, 4.2.3 договору).

Відповідно до п. 5.1. договору облік споживання теплової енергії визначається за показниками приладу обліку. Звіт про фактичне щомісячне споживання теплової енергії споживач надає теплопостачальній організації в термін з 28 по 30 число звітного місяця (п. 5.2 договору).

Згідно п. 6.1-6.6 договору розрахунки за теплову енергію проводяться в грошовій формі на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації по тарифу 179,12 грн. за 1 Гкал, діючому на момент укладення договору. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Кінцевим терміном розрахунку за спожиту теплову енергію є 20 число місяця, наступного за розрахунковим. Споживач та теплопостачальна організація щомісячно до 15 числа після розрахункового складають акт звіряння взаєморозрахунків. Сальдо, що відображено в акті звіряння взаєморозрахунків враховується в рахунку-фактурі, що надається споживачу для подальшої оплати. Перераховані споживачем платежі зараховуються згідно призначення платежу, зазначеного в банківських документах, а в разі відсутності такого зазначення в наступному порядку: в першу чергу в рахунок погашення пені, заборгованості по оплаті за спожиту теплову енергію, потім поточні платежі.

Згідно п. 10.1 вказаного договору останній набув чинності з дня його підписання та строк його дії визначений до 31.12.2007 р. Припинення дії договору не звільняє споживача від обовязку повної сплати спожитої теплової енергії (п. 10.3 договору). Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 10.4 договору).

Згідно додатку 1 до договору № 2471 сторони погодили обсяги постачання теплової енергії споживачу (відповідачу) на обєкти позивача, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Армійська, 23, ТОВ „Метабуд. В додатку 2 визначено схему тепломереж для теплопостачання споживача ,а в додатку 3 до договору затверджено умови припинення подачі теплової енергії.

Як зясовано судом, жодна із сторін не зверталась з відповідною заявою про припинення дії договору № 2471 від 01.11.2006 р. після закінчення строку його дії, у звязку з чим вказаний договір є діючим.

Також згідно додаткової угоди № 2 від 30.01.2009 р. до вказаного договору № 2471 від 01.11.2006 р. сторонами були внесені зміни до п. 6.1 вказаного договору у звязку з встановленням згідно рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 1612 від 20.12.2008 р. нових тарифів за теплову енергію з 01.01.2009 р. Відтак, п. 6.1 договору викладено у наступній редакції: „Розрахунки за теплову енергію проводяться в грошовій формі на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації відповідно до встановленого з 01.01.2009 р. тарифу 332,34 грн. за 1 Гкал, при цьому: оплата за спожиту теплову енергію на опалення проводиться в зимовий місяць у розмірі 70% від суми нарахування, зазначеної в рахунку-фактурі та залишок 30% відшкодовується в літній період; розрахунки за теплову енергію на гаряче водопостачання проводяться в повному обсязі щомісячно згідно суми нарахування, зазначеної в рахунку-фактурі.

Так, укладений між сторонами по справі договір на постачання теплової енергії є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

В свою чергу згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Частиною 6 ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського кодексу України абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ч. 6 ст. 19 Закону України „Про теплопостачання передбачено, що споживач повинен щомісячно сплачувати теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Із змісту ч. 3 ст. 24, ч. 2, ст. 25 Закону України „Про теплопостачання випливає, що основними обов'язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов'язані: забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів; здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію із споживачами з урахуванням авансового платежу та показань приладів комерційного обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду.

Пунктом 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 р. визначено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межою балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показань вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вказує позивач, на виконання умов вказаного договору КП "Теплопостачання міста Одеси" відпускало відповідачу теплову енергію у період з жовтня 2014 року по березень 2015 року, про що свідчать надані позивачем копії звітів за спожиту теплову енергію, які надавались відповідачем позивачу згідно п. 5.2 договору.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отже, прийняття відповідачем теплової енергії від позивача є підставою виникнення у відповідача зобов'язання оплатити спожиту теплову енергію відповідно до чинного законодавства та умов договору не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 6.3 договору).

Проте, за ствердженнями позивача, відповідач в порушення взятих на себе зобовязань не здійснив оплати за теплову енергію, що визнано останнім в ході розгляду справи. У звязку з цим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за спожиту теплову енергію, яка за період з 01.11.2014 року по 01.11.2015 року складає 91136,58 грн., що вбачається з наданого позивачем до позову розрахунку заборгованості за період з 01.11.2014 р. по 01.11.2015 р.

Між тим несплатою позивачу існуючої суми заборгованості за вище вказаним договором на постачання теплової енергії відповідач порушив умови вказаного договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відтак, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості. Адже ч. 6 ст. 25 Закону України „Про теплопостачання передбачено, що у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

При цьому слід зазначити, що заявлену позивачем до стягнення суму заборгованості відповідач визнав, проте пояснив, що неодноразово звертався до позивача з проханням надати можливість виплачувати заборгованість рівними частинами, але позивачем було відмовлено у наданні розстрочки сплати боргу, у звязку з чим просив суд вирішити це питання. Разом з тим будь-яких доказів, які б підтверджували неможливість сплати заборгованості, відповідач не надав, у звязку з чим суд не вбачає підстав для надання розстрочки погашення заборгованості на підставі п. 6 ст. 83 ГПК України. Так, частиною другою статті 22 ГПК України передбачено, що сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання тощо; обґрунтовувати свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ч. 2 ст. 43 ГПК України), якими в силу ст. 32 ГПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому підлягають задоволенню.

У звязку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов Комунального підприємства „Теплопостачання міста Одеси до Товариства з обмеженою відповідальністю „Метабуд про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 91136,58 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю „Метабуд (65031, м. Одеса, вул. М.Боровського, 31; ) на користь Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" (65110, м. Одеса, вул. Балківська, 1-Б; ; р/р 6451 в філії Одеське ОУ АТ „Державний ощадний банк України, МФО 328845) заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 91136/девяносто одна тисяча сто тридцять шість/грн. 58 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1367/одна тисяча триста шістдесят сім/грн. 05 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 16 грудня 2015 р.

Суддя В.С. Петров