ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.12.2015 Справа № 907/1145/15

за позовом малого приватного підприємства „Рута, с.Баранинці, Ужгородський район

до відповідача ОСОБА_1 міської ради, м. Ужгород

за участі третіх осіб, які не

заявляють самостійних вимог

на предмет спору

на стороні відповідача

відкрите акціонерне товариство «Закарпатавтотранс», м.Ужгород

громадянин ОСОБА_2, м.Ужгород

про визнання права власності

Суддя О.В. Васьковський

Представники:

від позивача ОСОБА_3, адвокат (дов.№03 від 23.09.15)

від відповідача ОСОБА_4 (дов. № 03-17/457/1 від 09.12.15 )

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - гр.ОСОБА_2 ОСОБА_5, адвокат (дог. про надання правової допомоги від 19.11.15, свідоцтво про право на заняття адвок.діяльн. №21/524 від 10.06.2006 року)

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - від ВАТ Закарпатавтотранс -ОСОБА_5 (дов. №1749 від 19.11.15) ОСОБА_6 (дов. №1750 від 19.11.15)

СУТЬ СПОРУ: визнання права власності на торговий павільйон-будівлю на стаціонарній основі, площею 156 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Ужгород, пр.-т. ОСОБА_3,58. Позивач просить позов задоволити мотивуючи тим, що у підприємства виникли складнощі з реєстрацією свого права користування земельною ділянкою, на якій правомірно розміщено будівлю, проведення якої неможливе без підтвердження права власності на вказану будівлю, натомість неможливою є проведення державної реєстрації права власності позивача на зазначену будівлю без права користування земельною ділянкою, на якій вона розташована та за умови перетину вказаної земельної ділянки з дома іншими земельними ділянками. Позивач стверджує, що вказана будівля збудована підприємством на підставі наявних дозволів і не визнана як самовільне будівництво; проект забудови був узгоджений з міською архітектурою та іншими службами, в тому числі і Закарпатським обласним обєднанням автобусних станцій; в даний час право власності на будівлю не визнається, а документи, які засвідчують це право втрачені. Позивач посилається на те, що рішенням V сесії V скликання ОСОБА_1 міської ради від 25.12.2009 року №1344 позивачу затверджено проект відведення та надано в оренду на 2 роки з наступним викупом земельну ділянку площею 0,0323 га під вищезазначений кафе-бар для його обслуговування по пр.-т.ОСОБА_3, 58 в м.Ужгород. Крім того, вказує, що постановою Ужгородського міськрайонного суду України від 16.05.12 у справі №2а-1162/11, яка також набрала законної сили, із посиланням на рішення господарського суду Закарпатської області від 21.01.11 у справі №4/81 встановлено, що підприємству дійсно відведена земельна ділянка площею 323 кв.м. за рахунок земель міста, які не надані у власність та користування.

З огляду на вказане, позивач намагався здійснити внесення відомостей (зміни) до Державного земельного кадастру щодо фактичного використання ним земельної ділянки, на якій розміщено будівлю позивача, однак рішення державного кадастрового реєстратора Управління Держземагенства в ОСОБА_1 районі від 17.09.15 №РВ-015 відмовлено у внесенні вказаних відомостей (змін) з підстав невідповідності поданих документів вимогам Закону України «Про Державний земельний кадастр» і Порядку ведення державного земельного кадастру та знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; тобто реєстратором встановлено, що виділена підприємству земельна ділянка перетинається з двома іншими ділянками.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ч.4 ст.13 та ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 321, 392 Цивільного кодексу України та вказує, що право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, у звязку з чим позивач вказує, що його майнові права підлягають захисту у судовому порядку шляхом визнання за ним права власності на торговий павільйон-будівлю на стаціонарній основі, площею 156 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Ужгород, пр.-т. ОСОБА_3,58 .

Відповідач у письмових поясненнях від 10.11.15 проти позову заперечує, вважає даний позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав: чинним на сьогодні законодавством для нерухомого майна передбачена як процедура його державної реєстрації, так і процедура прийняття майна в експлуатацію. Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461 затверджено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, тобто, позивач повинен був звернутися в Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області та зареєструвати декларацію про готовність обєкта до експлуатації або отримати сертифікат, а не звертатися в суд для вирішення цього питання.

Відповідач посилається на те, що згідно із ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Тобто, основний акт цивільного законодавства України фактично визначив три моменти виникнення права власності на обєкт новоствореного нерухомого майна: один, так би мовити, безумовний - момент завершення будівництва, та два випадки, які діють у разі якщо вони прямо передбачені законодавством - момент прийняття майна до експлуатації та момент його державної реєстрації. Вказує, що відповідно до ст. 18 ЗУ «Про основи містобудування» новозбудовані об'єкти підлягають прийнятно в експлуатацію в порядку, встановленому Кабміном України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку обєктів забороняється. ОСОБА_7 із ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 125 Земельного кодексу України також передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Також, відповідач наголошує, що рішенням V сесії V скликання ОСОБА_1 міської ради від 25.12.2009 року №1344 обумовлено, що до використання земельних ділянок в т.ч. на умовах оренди можна приступати після одержання документів, що посвідчують право власності або право користування землею (ст. 122-125 Земельного кодексу України) та яке було не реалізовано, оскільки згідно чинного законодавства, яке діяло на момент прийняття такого рішення ради, потребувало реєстрації договору оренди земельної ділянки в Управлінні Держземагенства в Ужгородському район, що позивачем не було здійснено.

Крім того, відповідач вказує, що 14.10.2010 року згідно Книги записів Державної реєстрації договорів оренди землі департаментом міського господарства ОСОБА_1 міської ради на підставі заяви МПП «Рута» від 09.02.2010 року та рішення сесії ОСОБА_1 міської ради від 25.12.2009 року №1344 підготовлено договір оренди земельної ділянки площею 323 кв.м. по пр.- т ОСОБА_3,58 під кафе-баром та для його обслуговування строком на 2 роки. Однак, згідно наявних у Департаменті відомостей відповідний договір оренди землі відсутній, у Департаменті міського господарства ОСОБА_1 міської ради відсутні відомості щодо викупу МПП «Рута» вищевказаної земельної ділянки. Разом з тим, у матеріалах наявний розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку проведений 14.10.2010 року. ОСОБА_7 вимог законодавства, що діяло на момент підготовлення договору оренди обовязковою умовою є здійснення його державної реєстрації територіальним відділенням Держкомзему.

З врахуванням вищенаведеного, відповідач посилаючись на ст.376 Цивільного кодексу України, просить відмовити у позові повністю, оскільки спірний обєкт є самочинним будівництвом, а власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво або за її рахунок.

Також, відповідачем 09.12.15 подано клопотання про заміну первісного відповідача на належних, а саме: відкрите акціонерне товариство «Закаратавтотранс», а також фізичну особу - ОСОБА_2 в порядку ст.24 ГПК України, оскільки спірний обєкт розташований на земельній ділянці, яка не знаходиться у власності ОСОБА_1 міської ради, а в такому разі міська рада не має відношення до питання визнання права власності на спірний обєкт.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ВАТ «Закарпатавтотранс» та громадянин ОСОБА_2, м.Ужгород у спільному відзиві на позовну заяву із позовними вимогами не згідні та вказують, зокрема: позивачем у позові про визнання права власності має бути особа, яка вже є власником, однак, позивач власником спірного нерухомого майна ніколи не ставав, правоустановлюючі документи на нього ніколи не оформлялися (не втрачені) - він саме ставить питання про фіксацію набуття права власності не у встановлений законом спосіб; за юридичним статусом забудова може бути такою, що здійснюється (здійснена) у відповідності до приписів законодавства (земельного, містобудівного, санітарно- епідеміологічного); для законності забудови необхідно було дотриматися наступних вимог: оформлення у належний спосіб права на земельну ділянку, адже згідно положень Земельного кодексу в тогочасній редакції приступати до використання земельної ділянки до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право користування землею, заборонялося; земля позивачем оформлена належним чином ніколи не була. Щодо доводів позивача про внесення змін до Державного земельного кадастру з метою проведення державної реєстрації земельної ділянки у 2015 р. зазначають, що строк дії рішення ОСОБА_1 міської ради №1344 від 25.12.09 р. на яке посилається позивач сплив на момент звернення з позовом (2 роки), тобто до 25.12.11 р.), відтак, вказане рішення вже не може бути реалізовано, тим більше, що вказана ділянка наразі перебуває у власності третьої особи.

Щодо земельної ділянки третіми особами відзначено, що згідно з даними Державною земельного кадастру цільовим призначенням земельної ділянки є «розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства», отже на ній не повинно проводитися розміщення обєктів торгівлі, оскільки такому профілю використання відповідає категорія земель «землі житлової та громадської забудови», а не «землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення»; спірний павільйон стоїть окремо на значній відстані від автовокзалу і має єдине і виключне цільове призначення здійснення торговельної діяльності, тобто не стосується автотранспорту як такого.

Також, треті особи звертають увагу на визнане самим позивачем накладення земельної ділянки під спірною будівлею на інші земельні ділянки, що вважають є протизаконним.

Крім того, треті особи посилаються на те, що позивачем спорудження вказаного обєкту повинно було проводитися з дозволу відповідних Рад народних депутатів, для отримання якого забудовник повинен був подати наступні документи : заяву встановленого взірця, документ, що посвідчує право забудовника на користування земельною ділянкою, рішення міської Ради (або виконкому у разі делегування йому відповідних повноважень) про погодження будівництва, затверджену в установленому порядку проектно-кошторисну документацію, висновок місцевого органу архітектури та містобудування про погодження такої документації, тощо. Із всього масиву потрібної документації позивачем не подано ніяких дозвільних документів, окрім судових рішень і ксерокопії дозволу інспекції з благоустрою на проведення земляних робіт по будівництву павільйону влаштуванню котлована під фундамент №08 від 08.02.94 р., виданого на Кооператив «Рута», який жодною мірою не може підмінювати собою дозволу місцевої ради на погодження будівництва і дозволу архбудінспекції на початок будівельних робіт.

Треті особи стверджують, що спірний обєкт будівля торгівельного павільйону є самочинним будівництвом, оскільки якщо будівництво проведено на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, або без наявності необхідних дозвільних документів, або без належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил, воно автоматично вважається самочинним.

Третя особа ОСОБА_2 вказує, що не має цивільних / земельних угод будь-якого змісту (оренда, суборенда, суперфіцій тощо) з позивачем щодо використання земельної ділянки під спірним майном, а відтак має повне і необмежене право заперечувати проти зайняття належної йому ділянки сторонніми будівлями чи спорудами, тим більше, зведеними з порушенням встановленого порядку. Тобто, і інший підхід увійде у суперечність з правом третьої особи на мирне володіння своїм майном (земельною ділянкою), що не відповідатиме вимогам ст. 1 Протоколу №1 до Римської Конвенції 1950 р.

У звязку з наведеними у відзиві доводами треті особи вважають, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки вважають, що такі заявлені неналежним позивачем до неналежного відповідача, з використанням неналежного способу захисту права, оскільки позивач не є і ніколи не був власником спірного майна, зазначена будівля є самочинним будівництвом і власник земельної ділянки заперечує проти визнання і оформлення речових прав позивача на неї.

У судовому засіданні 08,12.15, 09.12.15, 22.12.15, 24.12.15 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) оголошувалася перерва.

Заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, розглянувши матеріали справи, суд встановив:

ОСОБА_7 рішення ОСОБА_1 міської ради від 24.09.1999 року ВАТ «Закарпатавтотранс» надано у постійне користування земельну ділянку площею 0,92 га під автовокзал №1 по вул.Станційній в м.Ужгороді.

ОСОБА_7 рішення господарського суду Закарпатської області від 30.10.2003 року в справі №1/47 визнано недійсним абз.2 пункту 9.7 Рішення ОСОБА_1 міської ради від 24.09.1999 року в частині надання ВАТ «Закарпатавтотранс» земельної ділянки на якій розташована будівля позивача, за адресою вул. Станційна, 2, м. Ужгород (площею 156 кв. м.) та відповідно в тій же частині Державний акт на право постійного користування землею ОСОБА_3 І-ЗК № 001642 від 05.11.2001 року виданого ВАТ «Закарпатавтотранс» виданого у відповідності з цим рішенням.

Рішення господарського суду Закарпатської області від 30.10.2003 року в справі №1/47 залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19.07.2004 року та постановою Вищого господарського суду України від 03.11.2004 року.

Рішенням XL сесії IV скликання ОСОБА_1 міської ради «Про впорядкування адрес та розмежування земельних ділянок» від 05.04.2005 №568 позивачу надано дозвіл на збір матеріалів попереднього погодження та виготовлення проекту відведення за адресою проспект Свободи, 58 під будівлю і кафе. У подальшому відбулась зміна адреси підприємства без зміни розташування, внаслідок чого адресу замінено з вул.Станційної,2 на пр.-т. ОСОБА_3,58.

В ході розгляду справи №4/81 за позовом ВАТ «Закарпатавтотранс» до МПП «Рута» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою встановлено наступне: на підставі договору від 28.10.2008 року №642 проект землеустрою, щодо відведення позивачу земельної ділянки площею 0,9211 га по проспекту Свободи,58 в м.Ужгороді оренду під кафе-баром та для його обслуговування розроблено ТОВ «Терра-капітал»; на підставі рішення XL сесії IV скликання ОСОБА_1 міської ради «Про впорядкування адрес та розмежування земельних ділянок» від 05.04.2005 №568 14.10.10 між Департаментом міського господарства ОСОБА_1 міської ради і позивачем укладено договір оренди земельної ділянки площею 323 кв.м. в м.Ужгороді, пр-т.Свободи,58 під кафе-баром для його обслуговування. На час прийняття рішення по справі №4/81 від 21.01.11 вказаний договір не пройшов відповідну державну реєстрацію, з якою повязується момент набуття ним чинності відповідно до ст. 18 Закону України „Про оренду землі, ч. 5 ст. 126 Земельного кодексу України. В даному випадку проект землеустрою щодо надання відповідачу в оренду земельної ділянки площею 323кв.м розроблено відповідно до рішення ОСОБА_1 міської ради від 05.04.2005р., прийнятого на підставі судового рішення у справі №1/47, сам проект землеустрою затверджено рішенням цієї ж ради від 25.12.2009р. №1344; крім того, в завершальній стадії знаходиться і оформлення договору оренди землі - документу, що посвідчує право користування землею відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України. ОСОБА_7 з проектом землеустрою відповідачу відведена земельна ділянка площею 323 кв.м за рахунок земель міста, які не надані у власність та користування.

Позивач стверджує, що у відповідності до ст.35 Господарського процесуального кодексу України факти встановлені рішенням господарського суду Закарпатської області від 30.10.2003 року в справі №1/47 та рішенням господарського суду Закарпатської області у справі №4/81 від 21.01.11 не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням V сесії V скликання ОСОБА_1 міської ради від 25.12.2009 року №1344 «Про регулювання земельних відносин» малому приватному підприємству «Рута» (позивачу) затверджено проект відведення та надання в оренду строком на два роки з наступним викупом земельну ділянку площею 0,323 га під кафе баром та для його обслуговування по проспекту Свободи, 58.

Вказаним рішенням визначено, що до використання земельних ділянок в т.ч. на умовах оренди приступати після одержання документів, що посвідчують право власності або право користування землею (ст. 122-125 Земельного кодексу України).

Рішенням державного кадастрового реєстратора Управління Держземагенства в ОСОБА_1 районі №РВ-015 від 17.09.15 за результатами розгляду заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 17.09.15 (реєстраційний №ЗВ-015) разом з доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення державного земельного кадастру відмовлено у внесенні вказаних відомостей (змін) з підстав невідповідності поданих документів вимогам Закону України «Про Державний земельний кадастр» і Порядку ведення державного земельного кадастру та знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини, зокрема реєстратором встановлено, що земельна ділянка, яку належить зареєструвати перетинається з двома іншими ділянками (перетин з земельною ділянкою за кадастровим номером :15:001:0122; Площа співпадає на 97,5643% та з земельною ділянкою за кадастровим номером :15:001:0005; Площа співпадає на 2,0298%). Рекомендовано звернутись до розробника документації.

Рішенням ХХVІІ сесії VІ скликання ОСОБА_1 міської ради від 29 жовтня 2015 року №1873 продано ВАТ «Закарпатавтотранс» земельну ділянку площею 0,9211 га для розміщення та експлуатації будівель та споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства по вул. Станційній,2 в м.Ужгород.

ОСОБА_7 договору від 05.11.15 №2094 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ВАТ «Закарпатавтотранс», м.Ужгород (продавець за договором) продав (передав у власність) третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - громадянину ОСОБА_2, м.Ужгород (покупець за договором) земельну ділянку, яка знаходиться в м.Ужгороді Закарпатській області, по вулиці Станційній, за номером 2 (два), площею 0,0792 га, а покупець купив (прийняв у власність) вказане майно.

Відчужувана земельна ділянка належить ВАТ «Закарпатавтотранс» на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого реєстраційною службою ОСОБА_1 міськрайонного управління юстиції 04.11.2015 року індексний №46950354.

Право власності на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційною службою ОСОБА_1 міськрайонного управління юстиції 04.11.2015 року.

ОСОБА_7 з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності індексний № 46950826, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності 11898358. Земельна ділянка, що відчужилась згідно п.3 договору, розміром 0,0792 га., цільовим призначенням - 12.04. Вид використання та цільове призначення земельної ділянки для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства. Кадастровий номер земельної ділянки :15:001:0175.

Відповідач та треті особи, заперечують позовні вимоги позивача з підстав наведених у відзивах на позовну заяву та наводять доводи щодо того, що спірний обєкт нерухомості є самочинним будівництвом, на яке відсутні будь-які право установчі документи, право користування земельною ділянкою, на якій розташоване вказана будівля не посвідчене відповідно до вимог чинного законодавства, та в свою чергу, третя особа гр.ОСОБА_2 як власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за позивне, як за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, судом встановлено таке.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

ОСОБА_7 положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов'язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ч.2-3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Позивач у позовній заяві вказує, що будівля, право власності на яку просить визнати за ним у судовому порядку було збудоване на підставі наявних дозволів і не визнана як самовільне будівництво, а проект забудови був у згоджений з міською архітектурою та іншими службами, в тому числі Закарпатським обласним обєднанням автобусних санкцій.

Щодо вказаних доводів позивача суд констатує наступне.

Частина 1 ст. 22 Закону України „Про основи містобудування визначає, що забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №461 (далі - Порядок).

Пунктами 3,11,12 Порядку визначено, що прийняття в експлуатацію обєктів, що належать до I-III категорії складності, та обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації (далі - декларація); датою прийняття в експлуатацію обєкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката; експлуатація обєктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачене законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Правові та організаційні основи планування, забудови та іншого використання територій і спрямований на забезпечення сталого розвитку населених пунктів з урахуванням громадських і приватних інтересів станом на момент виникнення спірних правовідносин встановлювались Законом України «Про планування і забудову територій», який діяв до 17.02.11.

ОСОБА_7 діючих норм ст.29 Закону України «Про планування і забудову територій» дозвіл на виконання будівельних робіт - документ, що засвідчує право замовника та підрядника на виконання підготовчих (якщо підготовчі роботи не були виконані раніше відповідно до дозволу на виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд.

Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

Замовник та підрядник для одержання дозволу на виконання будівельних робіт подають до відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю письмову заяву, до якої додаються: документи від замовника будівництва: 1) документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію; проектна документація на будівництво, погоджена та затверджена в порядку, визначеному законодавством; відомості про здійснення авторського і технічного нагляду; копія документа, що посвідчує право власності на будинок чи споруду, або письмової згоди його власника на проведення зазначених робіт (у разі здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування); фінансова звітність, що складається відповідно до статті 11 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та копія ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг, засвідчена в установленому законом порядку (у разі здійснення будівництва, що передбачає пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб); 2) документи від підрядника будівництва: копії установчих документів та свідоцтва про державну реєстрацію; копія ліцензії на виконання функцій генпідрядника будівництва об'єкта, засвідчена в установленому законом порядку; договір (контракт) підряду на будівництво об'єкта; документ про призначення відповідальних виконавців робіт; відомості про кваліфікацію та досвід спеціалістів, які братимуть участь у виконанні замовлення; пропозиції щодо залучення субпідрядників.

Дозвіл на виконання будівельних робіт надається на нормативний строк будівництва об'єкта або на строк дії договору (контракту) підряду на будівництво об'єкта. Дія дозволу може бути продовжена за зверненням замовника на строк не більше одного року. Контроль за виконанням будівельних робіт здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю. Дозвіл на виконання будівельних робіт може бути скасовано (анульовано). Інформація про дозвіл на виконання будівельних робіт, а також відомості про замовника та підрядників будівельних робіт розміщуються на відповідному стенді, який встановлюється на будівельному майданчику в доступному для огляду місці. Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю ведуть реєстр виданих, скасованих (анульованих) дозволів на виконання будівельних робіт та відмов у їх наданні. Форма дозволу на виконання будівельних робіт, форма заяви, що подається для його отримання, форма відмови у наданні дозволу на виконання будівельних робіт, порядок видачі та скасування (анулювання) дозволу на виконання будівельних робіт і порядок ведення реєстру виданих та скасованих (анульованих) дозволів на виконання будівельних робіт затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Стаття 182 ЦК України визначає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації; державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом; відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду.

Нормами ст.376 ЦК України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Матеріалами справи встановлено, що у позивача відсутні будь-які правовстановлюючі документи на торговий павільйон-будівлю на стаціонарній основі, площею 156 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Ужгород, пр.- т ОСОБА_3,58, вказаний обєкт не прийнятий в експлуатацію у встановленому чинним законодавством порядку. В матеріалах справи відсутні документи, які б засвідчували наявність дозволу на виконання будівельних робіт на вказану будівлю. Наявний у матеріалах справи висновок будівельно-технічного дослідження щодо визначення кафе «Рута» в матеріальній формі не є належним доказом, який підтверджує наявність такого дозволу.

Посилання позивача на те, що рішенням господарського суду Закарпатської області від 30.10.03 у справі 1/47 встановлено, що будівля не визнана як самовільне будівництво не спростовують відсутність у позивача правоустановчих та дозвільних документів на вказаний обєкт. Крім того, позивач вказує, що ним було здійснено дії щодо внесення відомостей (змін) до Державного земельного кадастру щодо фактичного використання ним земельної ділянки, обґрунтовуючи вказані дії тим, що рішенням V сесії V скликання ОСОБА_1 міської ради від 25.12.2009 року №1344 «Про регулювання земельних відносин» малому приватному підприємству «Рута» (позивачу) затверджено проект відведення та надання в оренду строком на два роки з наступним викупом земельну ділянку площею 0,323 га під кафе баром та для його обслуговування по проспекту Свободи, 58.

Однак, вказаним рішенням ОСОБА_1 міської ради визначено, що до використання земельних ділянок в т.ч. на умовах оренди приступати після одержання документів, що посвідчують право власності або право користування землею (ст. 122-125 Земельного кодексу України).

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються шляхом: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (п.10 ст.123 Земельного кодексу України).

ОСОБА_7 ст.124-125 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

В матеріалах справи відсутній договір оренди земельної ділянки, на якій розташована спірна будівля; згідно Книги записів Державної реєстрації договорів оренди землі департаментом міського господарства ОСОБА_1 міської ради 14.10.2010 року на підставі заяви МПП «Рута» від 09.02.2010 року та рішення сесії ОСОБА_1 міської ради від 25.12.2009 року №1344 договір оренди земельної ділянки площею 323 кв.м. по пр.-т ОСОБА_3,58 під кафе-баром та для його обслуговування строком на 2 роки підготовлено, однак, згідно наявних у департаменті відомостей відповідний договір оренди землі відсутній Також, відсутні відомості та докази в матеріалах справи щодо викупу МПП «Рута» вищевказаної земельної ділянки. Разом з тим, наявний у матеріалах справи розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку проведений 14.10.2010 року та заява позивача від 09.02.2010 року на укладення договору оренди земельної ділянки не є доказом укладення договору оренди земельної ділянки. ОСОБА_7 вимог законодавства, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин, підготовлення договору оренди обовязковою умовою є здійснення його державної реєстрації територіальним відділенням Держкомзему, докази у підтвердження проведення якої позивачем не надані та відсутні у матеріалах справи.

Також, посилання позивача на встановлені рішенням господарського суду Закарпатської області від 21.01.11 обставини правомірності користування земельною ділянкою, на якій розташований спірний обєкт в ході розгляду справи №4/81 за позовом ВАТ «Закарпатавтотранс» до МПП «Рута» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою не підтверджують факт укладення договору користування земельною ділянкою, на якій розташований спірний обєкт. Зокрема, вказаним рішенням встановлено що проект землеустрою щодо надання МПП «Рута» в оренду земельної ділянки площею 323кв.м розроблено відповідно до рішення ОСОБА_1 міської ради від 05.04.2005р., прийнятого на підставі судового рішення у справі №1/47, сам проект землеустрою затверджено рішенням цієї ж ради від 25.12.2009р. №1344; в завершальній стадії знаходиться і оформлення договору оренди землі - документу, що посвідчує право користування землею відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України. ОСОБА_7 з проектом землеустрою відповідачу відведена земельна ділянка площею 323 кв.м за рахунок земель міста, які не надані у власність та користування.

Тобто, згідно рішення господарського суду Закарпатської області від 21.01.11 встановленими є обставини тільки щодо підготовки договору оренди земельної ділянки, однак не факт його укладення та державної реєстрації. Вказане підтверджується і листом Департаменту міського господарства ОСОБА_1 міської ради від 10.11.2015 №1731/24,01-10 та наявними матеріалами справи.

Частиною 1 ст.122 Земельного кодексу України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У разі якщо місце розташування об'єкта, розміри і межі земельної ділянки, що пропонується до вилучення (викупу), та умови вилучення (викупу) цієї ділянки погоджені згідно з вимогами статті 151 цього Кодексу, які під час розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не змінилися, проект погодженню не підлягає (п.5 ст.123 Земельного кодексу України).

Станом на момент прийняття рішення господарського суду Закарпатської області від 21.01.11 у справі №4/81 підтверджено, що позивачу було відведено земельну ділянку площею 323 кв.м. за рахунок земель, які станом на момент прийняття вказаного рішення не надані у власність та користування. Однак, рішенням V сесії V скликання ОСОБА_1 міської ради від 25.12.2009 року №1344 «Про регулювання земельних відносин» малому приватному підприємству «Рута» (позивачу) затверджено проект відведення та надання в оренду строком на два роки з наступним викупом земельну ділянку площею 0,323 га під кафе баром та для його обслуговування по проспекту Свободи, 58. Крім того, позивачем здійснено дії щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо фактичного використання земельної ділянки, на якій розташований спірний обєкт, а не права користування земельною ділянкою, набутого у законному порядку та зареєстрованого відповідно до вимог чинного законодавства та зі спливом 2 років після прийняття вказаного рішення ОСОБА_1 міської ради, тобто рішення V сесії V скликання ОСОБА_1 міської ради від 25.12.2009 року №1344, тобто не реалізоване самим позивачем. Позивачем не одержано документи, що посвідчують право власності або право користування виділеною землею, згідно рішення ОСОБА_1 міської ради. ОСОБА_7 наявного в матеріалах справи ситуаційного плану земельної ділянки по вул.Станційній,2, м.Ужгород позивач займає 372, кв.м.

В свою чергу, рішенням ХХVІІ сесії VІ скликання ОСОБА_1 міської ради від 29 жовтня 2015 року №1873 продано ВАТ «Закарпатавтотранс» земельну ділянку площею 0,9211 га для розміщення та експлуатації будівель та споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства по вул. Станційній,2 в м.Ужгород.

Станом на момент розгляду справи рішення ХХVІІ сесії VІ скликання ОСОБА_1 міської ради від 29 жовтня 2015 року №1873 є чинним, а законним власником земельної ділянки площею 0,0792 га, на якій частково розташований спірний обєкт є третя особа гр. ОСОБА_2, який заперечує проти визнання за позивачем права власності на збудоване нерухоме майно.

Щодо клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління юстиції у Закарпатській області в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ужгороського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, то суд констатує наступне.

Клопотання позивача вмотивоване тим, що в разі задоволення позову у даній справі та відповідно звернення позивача до Головного управління юстиції у Закарпатській області в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ужгороського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області виникне обовязок щодо вчинення певної реєстраційної дії повязаної з нерухомим майном, яке є предметом спору у цій справі.

Відповідно до ст.27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Державна реєстрація прав є обов'язковою. Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом (ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Головне управління юстиції у Закарпатській області в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби ОСОБА_1 міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у відповідності до наданих повноважень. Тобто, здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно є виконанням прямих повноважень державним реєстратором як компетентного органу. Отже, рішення господарського суду не може вплинути на права і обов'язки вказаної юридичної особи, що не є стороною у справі, оскільки здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та повязане з визначеними повноваженнями органу державної реєстрації прав.

Відтак, у задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління юстиції у Закарпатській області в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ужгороського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області належить відмовити повністю.

Щодо клопотання відповідача про заміну відповідача ОСОБА_1 міську раду на належних, а саме: Відкрите акціонерне товариство «Закаратавтотраис» та фізичну особу - ОСОБА_2, то суд констатує наступне.

Вказане клопотання відповідач мотивоване тим, що спірний обєкт розташований на земельній ділянці, яка не знаходиться у власності ОСОБА_1 міської ради та була продана згідно рішення ОСОБА_1 міської ради від 29.10.15 № 7873 «Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу» ВАТ «Закарпатавтотранс», в такому разі міська рада не має відношення до питання визнання права власності на торговий павільйон-будівлю по пр.-т. ОСОБА_3, 58 в м. Ужгороді. Більше того, до участі у справу залучено в якості третіх осіб ВАТ «Закарпатавтотранс», а також фізичну особу - ОСОБА_2, згідно пояснень яких право власності на земельну ділянку належить фізичній особі.

Позивач, у поданих 22.12.15 запереченнях на клопотання відповідача про заміну первісного відповідача належним відповідачем заперечує проти задоволення такого та вказує, що позивач у даний час жодним чином не ініціює питання визнання за ним права власності на земельну ділянку, на якій розташована загадана будівля, чи права користування такою ділянкою. Тобто, спір у даній справі стосується виключно права власності на будівлю, до якої власники земельної ділянки, на якій вона розташована, взагалі не мають жодного відношення. Тому, реальний спір щодо будівлі існує між позивачем та територіальною громадою міста Ужгорода, управління обєктами та представництво якої здійснюється відповідним органом місцевого самоврядування - ОСОБА_1 міською радою. Відтак спірні правовідносини існують між позивачем та ОСОБА_1 міською радою, яка є єдиним та належним відповідачем у цій справі.

Відповідно до ст. 24 ГПК України господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача. Господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Оскільки, предметом спору у даній справі є визнання права власності на обєкт - торговий павільйон-будівлю, а не на земельну ділянку, на якій такий розташований вказаний обєкт, та в свою чергу, рішення щодо відведення земельної ділянки на якій такий розташований прийняте саме відповідачем, тобто треті особи - Відкрите акціонерне товариство «Закаратавтотранс» та фізична особа - ОСОБА_2 не є відповідачами по справі.

Таким чином, у задоволенні клопотання відповідача про заміну первісного відповідача належним відповідачем належить відмовити повністю.

ОСОБА_7 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованого Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Захист і охорона власності є однією з найголовніших функцій держави.

Принцип охорони власності закріплений в Україні конституційно. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності (ст. 13 Конституції України). Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Вказані норми Основного Закону України кореспондуються з нормами ст.386 ЦК України, згідно яких, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Положенням ст.392 ЦК України визначено, що саме власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається із матеріалів справи будівля збудована на земельній ділянці, право користування якої не набуте позивачем у законному порядку і такі дії порушують права інших осіб, зокрема власника земельної ділянки, на якій розташований спірний обєкт. Сам власник земельної ділянки заперечує стосовно визнання за позивачем права власності на збудоване нерухоме майно.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо наявності законного права користування земельною ділянкою, на якій розташований спірний обєкт, так і доказів що засвідчують його право власності на спірне майно. Відтак, слід констатувати, що у позивача відсутнє право на захист якого він звернувся до суду.

Позовні вимоги позивачем належним чином не обґрунтовані та не доведені відповідно з вимогами ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України. Доводи позивача спростовуються вищенаведеними висновками суду, поданими відповідачем та третіми особами поясненнями та доказами, в їх обґрунтування.

З огляду на вищенаведене у позові належить відмовити повністю.

Судові витрати, відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 24, 27, 32, 33, 34, 35, 43, 49, 77, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

у позові відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили і підлягає обовязковому виконанню на території України в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Васьковський О.В.

Повне рішення складено 30.12.15.