ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.12.2015 Справа № 905/3126/15

Суддя господарського суду Донецької області Бойко І.А. при секретарі судового засідання Бояровій К.О. розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Східстройсервіс», м. Київ

до відповідача: Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м. Маріуполь, Донецька область

про: стягнення заборгованості у розмірі 2027660,94 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 11.12.2015р.;

від відповідача: не зявився.

В судовому засіданні 16.12.2015р. оголошено перерву до 23.12.2015р. о 12:15 год.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Східстройсервіс», м. Київ, звернувся до господарського суду з позовом до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м. Маріуполь, Донецька область про стягнення 3% річних у розмірі 74467,60 грн., інфляційні нарахування у розмірі 1348912,09 грн., пені у розмірі 604281,25 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору поставки №71 від 24.12.2013р., додаткової угоди №1 від 05.09.2014р., видаткових накладних (арк. справи 109 170), рахунків на оплату (арк. справи 171 187).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. Через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву №793/01 від 15.12.2015р. з додатками, в якому просить зменшити суму пені на 50%.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, заслухавши пояснення представника позивача, господарським судом ВСТАНОВЛЕНО.

24.12.2013р. між Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» (надалі Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Східстройсервіс» (надалі Постачальник) укладено Договір поставки №71 (надалі Договір), відповідно до якого Постачальник зобов'язався передавати (поставляти) у власність Покупця, а Покупець зобов'язався приймати та оплачувати в порядку, встановленому даним Договором, товар (п.1.1. Договору).

Відповідно до п.2.1. Договору, зобов'язання Постачальника по поставці (передачі) Товару по даному Договору вважаються виконаними після передачі Товару покупцю та підписання ним видаткових накладних. Датою поставки (передачі) Товару є дата підписання Покупцем видаткових накладних.

Згідно п.2.3. Договору, підписання Сторонами видаткових накладних є достатнім та допустимим доказом, що підтверджує факт передачі (поставки) Товару Покупцеві по даному Договору.

Пунктом 4.1. Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 05.09.2014р.) Сторони узгодили, що умовою оплати за поставлений Товар, зазначений в п. 1.1. даного Договору, є перерахування Покупцем на розрахунковий рахунок Постачальника 50% передоплати. У випадку відсутності перерахування Покупцем на розрахунковий рахунок Постачальника 50% передоплати, Покупець зобов'язаний оплатити Товар, отриманий згідно умовам розділу 2 Договору, протягом 7 днів з моменту підписання видаткових накладних, що передбачено п. 2.1. Договору. Дата підписання видаткових накладних вважається датою виникнення заборгованості Покупця перед Постачальником.

Відповідно до п. 8.2. Договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2014р., а також до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань по договору.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу продукцію за видатковими накладними (арк. справи 109 170) на загальну суму 3392919,72 грн.

Факт поставки продукції та, відповідно, факт її прийняття з боку відповідача, ККП ММР «Маріупольтепломережа», підтверджується видатковими накладними: (арк. справи 109 170), належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи, з відмітками про отримання підписами уповноважених осіб. Означені накладні підписані сторонами без заперечень.

Господарський суд приймає до уваги, що покупцем при отриманні товару не подавалося жодних заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих за Договором зобовязань з поставки товару.

Оскільки суду не надано доказів незгоди відповідача щодо належності виконання позивачем прийнятих на себе згідно Договору зобовязань, не надано доказів відмови від цього товару та прийняття його у встановленому порядку, суд дійшов висновку, що свої зобовязання позивач виконав у відповідності з умовами Договору.

Стаття 193 Господарського кодексу України передбачає, субєкти господарювання та учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в ст. 526 Цивільного кодексу України. Так, зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно умовам договору та вимогам цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у разі відсутності таких умов і вимог згідно звичаїв ділового обігу або іншим вимогам, які звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлює, якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

За своєю правовою природою договір, укладений між позивачем та відповідачем, є договором купівлі-продажу товару.

Статтею 655 ЦК України передбачено, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умов п. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Стаття 692 ЦК України визначає обовязок Покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

В порушення умов договору, вимог зазначених статей Цивільного та Господарського одексів України відповідач поставлену продукцію оплатив не в повному обсязі та порушив строки оплати.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 74467,60 грн., інфляційні витрати у розмірі 1348912,09 грн., пені у розмірі 604281,25 грн.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені до стягнення 3% річних у розмірі 74467,60 грн., розрахована по кожній накладній, суд перевірив на правильність розрахунку, дійшов висновку про задоволення вимог в цій частині та стягненню з відповідача.

Заявлені до стягнення розміри інфляційних витрат у розмірі 1348912,09 грн., розрахована по кожній накладній, суд перевірив на правильність розрахунку та дійшов висновку про задоволення вимог в цій частині та стягненню з відповідача.

Окрім суми 3% річних та інфляційних витрат позивачем заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 604281,25 грн. відповідно до п.4.1. Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 05.09.2014р.).

Відповідно до пункту 3 ч.1. ст. 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Таким чином, необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій та розмір, до якого вони підлягають зменшенню, Закон відносить на розсуд суду.

Відповідно до п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Згідно ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3. ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

З огляду на вищевикладене, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, та враховуючи фінансове становище боржника суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.4.1. Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 05.09.2014р.), сторонами узгоджено, що у випадку порушення відповідачем строків оплати за поставлений товар, останній сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період, за кожен день прострочення оплати.

Таким чином, умовами договору сторони передбачили нарахування пені за невиконання зобовязання з оплати отриманого товару та за неналежне виконання зобовязання щодо оплати поставленого товару.

Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачити в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобовязання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Судом клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 50% задоволено.

Враховуючи скрутне фінансове становище відповідача, суд зменшує розмір пені на 50% та стягує з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 302140,63 грн.

В частині позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 302140,62 грн., суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору у відповідності до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі вищенаведеного, згідно ст. ст. 526, 530, 536, 549, 625, 627, 655, 692, 693 п.п.1,2 ст. 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 216-218, 230, 232 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст. 22, 33, 43, 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Східстройсервіс», м. Київ до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м. Маріуполь, Донецька область про стягнення 3% річних у розмірі 74467,60 грн., інфляційні нарахування у розмірі 1348912,09 грн., пені у розмірі 604281,25 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» (87534, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Гризодубової, 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Східстройсервіс» (04212, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, буд. 2Л; ) заборгованість 3% річних у розмірі 74467,60 грн., інфляційні нарахування у розмірі 1348912,09 грн., пені у розмірі 302140,63 грн., судовий збір у розмірі 30414,91 грн.

В вимогах в частині стягнення пені у розмірі 302140,62 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його прийняття

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя І.А. Бойко

Вик. помічник судді Буховець С.А.

т.050-144-78-99