ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року Справа № 915/1875/15

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Бездолі Ю.С.

при секретарі судового засідання: Чирковій А.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 30.10.2015р. №6098

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 18.12.2014р. №01-02/212

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву: Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14, ) в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, )

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (04071, м. Київ, вул. Електриків, 8, ) в особі філії Публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» «Миколаївський річковий порт» (54058, м. Миколаїв, вул. Проектна, 1, )

про: стягнення 3539,57 грн., -

Суть спору: Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот в особі філії Публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» «Миколаївський річковий порт» 3539,57 грн., з яких: 3318,86 грн. пені та 220,71 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором №131-П-МИФ-14 від 30.12.2014р. в частині своєчасної оплати наданих позивачем послуг.

Ухвалою суду від 09.11.2015р. порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи призначено на 03.12.2015р. о 15:00.

01.12.2015р. за вх.№22200/15 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи.

02.12.2015р. за вх.№22211/15 до суду від позивача надійшли додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 77 ГПК України у судовому засіданні оголошувалась перерва до 16.12.2015р. об 11:30.

15.12.2015р. за вх.№23193/15 до суду від позивача надійшли заперечення на відзив та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні, із посиланням на те, що позивачем всупереч умов договору №131-П-МИФ-14 від 30.12.2014р. надіслано відповідачу рахунок №43272647 від 04.08.2015р. лише в вересні 2015р.; надані позивачем докази надсилання/вручення відповідачу рахунку не є належними у розумінні ст. 34 ГПК України; окрім того, відповідачем не завдано позивачу збитків.

Відповідно до вимог ст. 85 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд встановив:

30.12.2014р. між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) (Адміністрація, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Судноплавна компанія «Укррічфлот» в особі Філії Публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» «Миколаївський річковий порт» (Клієнт, відповідач) укладений договір №131-П-МИФ-14, відповідно до якого Адміністрація, за наявністю можливості, надає послуги по організації навантажувально-розвантажувальних робіт (далі - НРР) силами та засобами Клієнта (надалі - послуги) згідно Додатку №1, який є невідємною частиною договору, а Клієнт приймає ці послуги та оплачує їх згідно умов договору. Прийом суден та плавзасобів здійснюється тільки після підтвердження його Адміністрацією згідно із «Зводом звичаїв морського порту Миколаїв».

Згідно з п.п. 2.1.1, 2.1.5, 2.1.8 договору Адміністрація зобовязана: надавати послуги згідно п.1.1 цього договору та Правил надання послуг у морських портах України, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 05.06.2013 №348, а також дозволу на проведення НРР; надавати Клієнту наступні документи: рахунок за 5 днів до заходження судна у порт на сплату 100% передоплати вартості послуг, які надаватиме Адміністрація в обсязі суднової партії; рахунок та Акт наданих послуг у термін 5-ти робочих днів з дати надання послуг на остаточний розрахунок за надані Адміністрацією послуги по кожній судновій партії; після отримання від Клієнта підписаних приймально-здавальних актів або довідки з зазначенням кількості перевантажених тонн протягом 5-х робочих днів надати Клієнту акт наданих послуг у двох примірниках та рахунок на оплату наданих послуг.

За п.п. 2.2.7, 2.2.8, 2.2.9 договору Клієнт зобовязаний: не менш ніж за 5 діб до заходження судна в порт надавати заявку на надання послуг; при організації НРР на внутрішньому або зовнішньому рейдах порту прийняти у Адміністрації результати наданих послуг, підписати приймально-здавальні акти, акти наданих послуг і повернути Адміністрації один примірник підписаних актів протягом 2 робочих днів з дати їх отримання та оплатити надані послуги згідно з умовами договору. При використанні рейдового портового пункту №2 (район «Дідової хати») у термін 2-х робочих днів після закінчення надання послуг, протягом строку дії договору, надати Адміністрації довідку з зазначенням кількості перевантажених тонн та оплатити надані послуги згідно з умовами договору; за 5 днів до заходження судна у порт отримувати рахунки Адміністрації на сплату 100% передоплати вартості послуг, які надаватиме Адміністрація в обсязі суднової партії та у термін 5-ти робочих днів з дати надання послуг на остаточний розрахунок за надані Адміністрацією послуги. Оплачувати рахунки Адміністрації у терміни згідно з п.п. 3.2, 3.3 цього договору.

У відповідності до п.п. 3.1, 3.2, 3.3 договору Клієнт сплачує Адміністрації вартість послуг, що вказані у Додатку №1, який є невідємною частиною договору. Клієнт на підставі попередніх рахунків Адміністрації, сплачує за дві доби до заходження судна у порт 100% вартість послуг виходячи з кількості вантажу, що плануються для здійснення НРР на конкретне судно. Остаточні розрахунки з Адміністрацією Клієнт здійснює згідно рахунку Адміністрації протягом 5-ти банківських днів з моменту одержання рахунку, але не пізніше 20-го числа місяця, наступного за звітним, на підставі підписаного сторонами Акту наданих послуг.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що за несвоєчасну оплату рахунків Адміністрації з Клієнта стягується: пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожен день прострочення до повної дати сплати заборгованості; сума боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що термін дії договору починається з 01.01.2015 року та діє до 31.12.2015 року включно.

На виконання умов договору позивачем надані, а відповідачем прийняті послуги з використання рейдового портового пункту №2 (р/н «Дідової хати») для перевантаження вантажу силами і засобами клієнта, що підтверджується Актом наданих послуг (виконаних робіт) №43272647 від 04.08.2015р. на суму 74592,92 грн., підписаним обома сторонами, підписи яких скріплено печатками, поясненнями обох сторін.

На оплату наданих послуг позивачем виставлений відповідачу рахунок №43272647 від 04.08.2015р. на суму 74592,92 грн., надісланий на адресу відповідача 20.08.2015р., що підтверджується відповідним наданим позивачем реєстром поштових відправлень.

При цьому позивач вказує, що даний рахунок отриманий відповідачем не пізніше 25.08.2015р. з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013р. №958, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.01.2014р. за №173/24950.

Відповідач вказує на отримання вказаного рахунку у вересні 2015 року без вказання точної дати, доказів на підтвердження своїх посилань суду не подав.

Рахунок №43272647 від 04.08.2015р. на суму 74592,92 грн. оплачений відповідачем 26.10.2015р., що підтверджується відповідною випискою по рахунку позивача та відповідачем не заперечується.

Несвоєчасна оплата наданих позивачем послуг стала підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, посилаючись при цьому на те, що позивачем всупереч умов договору №131-П-МИФ-14 від 30.12.2014р. надіслано відповідачу рахунок №43272647 від 04.08.2015р. лише в вересні 2015р.; надані позивачем докази надсилання/вручення відповідачу рахунку не є належними у розумінні ст. 34 ГПК України; окрім того, відповідачем не завдано позивачу збитків.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

За ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

За вимогами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобовязань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

Водночас вимогами п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що одним із наслідків порушення зобовязання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобовязання.

У ч.6 ст. 231 ГК України також встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Сплата відповідачем пені передбачена п.4.3 укладеного між сторонами договору №131-П-МИФ-14 від 30.12.2014р.

Виходячи з наявних матеріалів справи господарським судом встановлено, що на підставі укладеного між сторонами договору №131-П-МИФ-14 від 30.12.2014р. у серпні 2015 року позивачем надано відповідачу послуги на суму 74592,92 грн., про що відповідачем підписано Акт наданих послуг (виконаних робіт) №43272647 від 04 серпня 2015р. без жодних застережень.

Іншого відповідачем не доведено.

Вимогами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, за якої відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами укладеного між сторонами договору №131-П-МИФ-14 від 30.12.2014р. відповідач взяв на себе зобовязання сплатити позивачу вартість наданих послуг не пізніше 20-го числа місяця, наступного за звітним, на підставі підписаного сторонами Акту наданих послуг, тобто не пізніше 20 вересня 2015 року.

Натомість вартість наданих позивачем та прийнятих відповідачем послуг сплачена відповідачем лише 20 жовтня 2015 року, тобто з простроченням виконання взятого на себе грошового зобовязання, у звязку з чим позивачем за період з 21.09.2015р. по 26.10.2015р. підставно нараховано відповідачу 3318,86 грн. пені та 220,71 грн. 3% річних.

Господарський суд приймає до уваги надані позивачем в позовній заяві розрахунки пені та 3% річних, вважає їх обґрунтованими.

При цьому господарський суд не погоджується з доводами відповідача про відсутність у відповідача прострочення виконання грошових зобовязань з огляду на надіслання відповідачу рахунку №43272647 від 04.08.2015р. лише в вересні 2015р., оскільки такі доводи відповідача спростовуються матеріалами справи.

Так, виходячи з наявних матеріалів справи господарським судом встановлено, що на оплату наданих послуг позивач виставив відповідачу рахунок №43272647 від 04.08.2015р. на суму 74592,92 грн. та надіслав його на адресу відповідача 20.08.2015р., що підтверджується відповідним наданим позивачем реєстром поштових відправлень.

Господарський суд з урахуванням встановлених Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013р. №958, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.01.2014р. за №173/24950 (з наступними змінами і доповненнями) дійшов висновку, що надісланий відповідачу 20.08.2015р. простою кореспонденцією рахунок отриманий останнім у строк до 25.08.2015р.

На підтвердження іншого відповідачем не надано до суду жодного належного та допустимого у розумінні ст.ст. 32-34 ГПК України доказу, в т.ч. жодним чином не обґрунтовано суду отримання зазначеного рахунку у вересні 2015 року (зокрема, штемпелю вхідної кореспонденції тощо).

Натомість фактично сам факт отримання рахунку та наявності вказаного рахунку на товаристві відповідач не заперечує, з огляду на що господарським судом не вбачається жодних обставин, які заважали відповідачу сплатити отримані послуги у встановлений договором строк - до 20.09.2015р., приймаючи до уваги, що з 04 серпня 2015 року відповідач із підписанням відповідного Акту наданих послуг взяв на себе зобовязання на суму 74592,92 грн. у строк до 20.09.2015р.

Таким чином, є підставними та підлягають задоволенню заявлені Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 220,71 грн. 3% річних.

Що стосується стягнення з відповідача 3318,86 грн. пені, господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з вимогами ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За вимогами п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Таким чином, нормами ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України передбачене право суду у певних випадках зменшувати розмір неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

При вирішенні питання про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій суд повинен зясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, ступінь виконання зобовязань, причини неналежного виконання або невиконання зобовязання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, а також врахувати інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора. При цьому якщо порушення зобовязання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого субєкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Тобто, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Окрім того, як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій, так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

На підставі аналізу поданих доказів, із врахуванням відсутності в матеріалах справи доказів спричинення позивачу збитків внаслідок несвоєчасної оплати відповідачем наданих позивачем послуг у визначений договором строк, враховуючи відсутність доказів завдання збитків іншим учасникам господарських відносин (ч.2 ст. 233 ГК України), і оскільки необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій та розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду, господарський суд дійшов висновків про необхідність використання такого права суду та про зменшення нарахованої відповідачу пені на 50%, а отже позов Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) в частині стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню судом в сумі 1659,43 грн.

Іншого сторонами не доведено.

Інші наявні в матеріалах справи документи вищевикладених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (04071, м. Київ, вул. Електриків, 8, ) в особі філії Публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» «Миколаївський річковий порт» (54058, м. Миколаїв, вул. Проектна, 1, ) на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14, ) в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, ) 1659 (одну тисячу шістсот пятдесят девять) грн. 43 коп. пені, 220 (двісті двадцять) грн. 71 коп. 3% річних та 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Згідно з ч.5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Одеського апеляційного господарського суду через господарський суд Миколаївської області.

Повне рішення складено 21 грудня 2015 року.

Суддя Ю.С. Бездоля