ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.12.2015 Справа № 920/1641/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Бі Профіт,

м. Харків,

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Сумське машинобудівне науково виробниче об'єднання, м. Суми,

про стягнення 196 623 грн. 07 коп.,

Суддя Жерьобкіна Є.А.

Представники:

Від позивача ОСОБА_2 (довіреність від 19.10.2015року);

Від відповідача ОСОБА_3А.(довіреність № 18-49/1515 від 02.09.2015року);

При секретарі судового засідання Мудрицькій С.Ю.,

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 196 623 грн. 07 коп., в тому числі 123 361 грн. 81 коп. заборгованості за поставлений товар згідно з видатковими накладними, 69 499 грн. 57 коп. інфляційних збитків, 3761 грн. 69 коп. 3 % річних, а також судові витрати, повязані з розглядом справи.

Відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. № 14040 від 26.11.2015року), в якому просить суд відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що сума основного боргу складає 23 244 грн. 22 коп. з урахуванням часткових оплат відповідачем поставленого товару.

Позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач, на виконання ухвали суду від 07.12.2015 року, подав докази на підтвердження своєї позиції по справі, а саме копії квитанції щодо адресної доставки документів, актів звіряння взаємних розрахунків, банківських виписок, рахунків на оплату товару та видаткових накладних за весь час взаємовідносин сторін.

Відповідач вимог ухвали суду від 07.12.2015 року не виконав, обґрунтованого контррозрахунку суми позову не подав.

Враховуючи визначений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк вирішення спору, достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, заслухавши повноважних представників сторін, суд встановив:

З матеріалів справи вбачається, що позивачем відповідно до видаткових накладних № 25 від 26.09.2012 року, № 26 від 26.09.2012 року, № 47 від 31.10.2012 року, № 48 від 05.11.2012 року, № 52 від 14.11.2012 року, № 63 від 18.04.2013 року, № 75 від 07.12.2012 року, № 200 від 20.09.2013 року, № 201 від 20.09.2013 року, № 142 від 15.10.2015 року, відповідачу була поставлена кабельно провідникова продукція на загальну суму 357 049 грн. 09 коп.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема вищевказаними видатковими накладними та довіреностями № 28886 від 31.10.2012 року, № 29113 від 14.11.2012 року, № 30701 від 18.04.2013 року, № 32687 від 19.09.2013 року.

Відповідно до поданих позивачем банківських виписок відповідач частково оплатив товар перерахувавши на поточний рахунок позивача грошові кошти в сумі 232 819 грн. 39 коп.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та не оплатив товар своєчасно та у повному обсязі, у звязку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 123 361 грн. 81 коп.

11.09.2014 року позивачем на адресу відповідача була направлена претензія № 10-09/06 від 10.09.2014 року з вимогою про оплату заборгованості, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, фіскальним чеком № ПН 55 від 11.09.2014 року та повідомленням про вручення відповідачу 17.09.2014 року поштового відправлення.

Згідно зі ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що у видаткових накладних на поставку товару сторони посилаються на договір № 14/08 від 14.08.2012 року.

Разом з цим, як зазначає позивач, вищезгаданий договір відсутній; два екземпляри вказаного договору підписані з боку позивача були надіслані відповідачу, однак останнім не повернуті.

З пояснень відповідача, договір № 14/08 від 14.08.2012 року у товариства не зберігся.

З огляду на викладені пояснення сторін щодо відсутності підписаного сторонами договору № 14/08 від 14.08.2012 року, суд виходить з того, що між сторонами виникли господарські правовідносини внаслідок укладення договору поставки у спрощений спосіб, а саме шляхом підписання та скріплення печатками видаткових накладних.

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

У спірних правовідносинах строк виконання грошового зобов'язання визначається за правилами статті 692 Цивільного кодексу України, тобто оплата товару пов'язана з моментом його прийняття.

Згідно зі ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобовязання не допускається; договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Судом встановлено, що факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 357 049 грн. 09 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. При цьому відповідач не розрахувався за отриманий товар повністю, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідач доказів оплати товару у повному обсязі чи обґрунтованих заперечень проти позову не подав.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань стосовно оплати отриманого товару, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 123 361 грн. 81 коп. заборгованості за товар.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з поданим розрахунком, за несвоєчасну оплату товару відповідачеві нараховано 3 % річних в загальній сумі 3 761 грн. 69 коп. за період з 25.09.2014року по 30.09.2015року, виходячи з суми боргу в розмірі 123 361 грн. 81 коп.; інфляційні збитки в загальній сумі 69 499 грн. 57 коп. за період з вересня 2014року по вересень 2015 року, виходячи з суми боргу 123 361 грн. 81 коп., сукупний індекс інфляції 1,563.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Оскільки позивачем невірно визначено сукупний індекс інфляції за період з вересня 2014 року по вересень 2015 року судом здійснено перерахунок інфляційних збитків за несвоєчасну оплату товару не виходячи за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого мало місце невиконання зобов'язання, та зазначеного максимального розміру нарахувань, згідно з яким розмір інфляційних збитків становить 64 064 грн. 63 коп. за період з вересня 2014 року по вересень 2015 року, виходячи з суми боргу в розмірі 123 361 грн. 81 коп. (сукупний індекс інфляції 1,519).

Розрахунок здійснений судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3 Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2015.

Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару, враховуючи, що право позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків передбачене діючим законодавством України, обґрунтованими, правомірними і такими, що підлягають задоволенню є позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3 761 грн. 69 коп. 3% річних, 64 064 грн. 63 коп. інфляційних збитків.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення 5 434 грн. 94 коп. інфляційних збитків - суд відмовляє за необґрунтованістю на підставах зазначених вище.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 867 грн. 82 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» (вул. Горького, 58, м. Суми, 40004, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Профіт» (просп. Гагаріна, 201, м. Харків, 61080, ) 123 361 грн. 81 коп. заборгованості за товар, 3 761 грн. 69 коп. 3% річних, 64 064 грн. 63 коп. інфляційних збитків, 2 867 грн. 82 коп. судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог в іншій частині в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 22.12.2015 року.

Суддя Є.А. Жерьобкіна