КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р. Справа№ 922/4647/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Сітайло Л.Г.

ОСОБА_1

Від позивача - не зявився;

Від відповідача - не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Антекс

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2015р.

у справі № 922/4647/15 (суддя Андреїшина І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Антекс

до Публічного акціонерного товариства Перший український міжнародний банк

про зміну кредитного договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2015р. у справі №922/4647/15 у позові відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що у спірних правовідносинах відсутні підстави для зміни кредитного договору, обумовленні ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, у звязку з відсутністю одночасно чотирьох умов визначених діючим законодавством, а також у звязку з тим, що виникнення кредитного правовідношення між сторонами кредитного договору вже відбулось.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2015р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що на момент укладення кредитного договору 28 серпня 2007р. не було окупації півострова Крим і військових дій на сході України, крім цього сторони виходили з того, що такі зміни обставин не настануть. Підтвердженням цього є навіть те, що сторони не передбачили війну або військові дії як форс-мажор, і взагалі не згадали форс-мажор у кредитному договорі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2015р. розгляд апеляційної скарги призначено на 08.12.2015р.

В судове засідання апеляційного господарського суду 08.12.2015р. не зявився позивач, у звязку з чим розгляд апеляційної скарги відкладено на 22.12.2015р.

В судове заслання апеляційного господарського суду 22.12.2015р. не звились сторони.

Враховуючи те, що представники сторін про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить розписка від 08.12.2015р. та повідомлення про вручення поштового відправлення, враховуючи, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обовязковою, судова колегія ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності представників сторін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи судова колегія встановила.

28.08.2007 між Закритим акціонерним товариством Перший український міжнародний банк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Перший український міжнародний банк, та Товариством з обмеженою відповідальністю Антекс (позичальник) укладено кредитний договір №04-472 на умовах повернення, строковості, оплатності, до якого вносилися зміни і доповнення, що підтверджується наявними в матеріалах справи додатковими угодами від 16.11.2007 № 1, від 03.07.2008 № 2, від 25.11.2009 № 3, від 27.05.2009 № 4, від 25.09.2009 № 5, від 07.12.2009 № 6, від 25.3.2010 № 7, від 15.12.2010 № 8, від 27.05.2011 № 9, від 27.07.2011 № 10, від 29.11.2011 № 11, від 16.05.2012 № 12, від 30.05.2012 № 13, від 05.11.2012 № 14, від 06.11.2012 № 15, від 17.12.2012 № 16, від 15.01.2013 № 17, від 15.02.2013 № 18, від 11.12.2013 № 19, від 19.12.2013 № 20, від 18.02.2014 № 21, від 30.05.2014 № 22 та відповідно до умов якого позикодавець зобовязався надати позичальнику кредит в розмірі 871 931,31 євро, а позичальник зобовязався прийняти кредитні кошти, використати їх за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит частинами, в розмірах, у порядку та в строки, визначені договором, але не пізніше 29.09.2016.

На позикодавця, згідно з п.1.1 договору, покладено обовязок надати позичальнику обумовлену кредитним договором суму кредиту.

Належне виконання відповідачем зобовязань перед позивачем з надання кредиту та недотримання позивачем умов договору щодо сплати процентів за кредитом та повернення основної суми кредиту сторонами не заперечується, однак на думку позивача з незалежних від позивача обставин та їх суттєвої зміни.

Так, у п. 7.2 договору сторонами було погоджено порядок і особливості нарахування процентів, а саме:

- п.п 7.2.1 передбачає, що проценти за користування кредитом нараховуються банком за ставкою у розмірі 10,5 % річних;

- п.п. 7.2.1.1 передбачає, що у випадку невиконання чи неналежного виконання/ненастання/недотримання з будь-яких підстав (в т.ч. форс-мажорного характеру) одного із зобовязань/умов, встановлених п.п. 10.3.7.2, п.п. 10.3.7.7, п.п. 10.3.7.8, п.п. 10.3.7.9, п.п. 10.3.7.10, п.п. 10.3.7.11, п.п. 10.3.7.12, п.п. 10.3.7.13, п.п. 10.3.7.14 договору, незважаючи на положення п. 7.2.1 договору, процентна ставка за користування кредитом становить 11,5 % річних;

- п.п. 7.2.1.2 передбачає, що у випадку невиконання чи неналежного виконання/ненастання/недотримання з будь-яких підстав (в т.ч. форс-мажорного характеру) двох із зобовязань/умов, встановлених у п.п. 10.3.7.2, п.п. 10.3.7.7, п.п. 10.3.7.8, п.п. 10.3.7.9, п.п. 10.3.7.10, п.п. 10.3.7.11, п.п. 10.3.7.12, п.п. 10.3.7.13, п.п. 10.3.7.14 у сукупності (разом одночасно), незважаючи на положення п.п. 7.2.1 та п.п. 7.2.1.1 кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом становить 12,5 % річних;

- п.п. 7.2.1.3 передбачає, що у випадку невиконання чи неналежного виконання/ненастання/недотримання з будь-яких підстав (в т.ч. форс-мажорного характеру) трьох і більше зобовязань/умов, встановлених у п.п. 10.3.7.2, п.п. 10.3.7.7, п.п. 10.3.7.8, п.п. 10.3.7.9, п.п. 10.3.7.10, п.п. 10.3.7.11, п.п. 10.3.7.12, п.п. 10.3.7.13, п.п. 10.3.7.14 кредитного договору, у сукупності (разом одночасно) незважаючи на положення п.п. 7.2.1, п.п. 7.2.1.1, п.п. 7.2.1.2 кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом становить 13,5 % річних.

З 01.10.2014 розмір процентної ставки за договором відповідачем було збільшено до 11,5% річних з посиланням на п.п. 7.2.1.1, 7.2.1.2 кредитного договору у звязку з невиконанням позивачем умов щодо забезпечення надходження грошових коштів на поточні рахунки позичальника, відкриті у Публічному акціонерному товаристві Перший український міжнародний банк (п.п. 10.3.7.7 договору).

З 04.10.2014 розмір процентної ставки за договором відповідачем було збільшено до 12,5 % у звязку з невиконанням позивачем зобовязань по страхуванню заставного майна (п.п. 10.3.7.2).

В позовній заяві та апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що товариство є торгівельною компанією і здійснювало оптову торгівлю, в тому числі на території півострова Крим, Донецької та Луганської областей України і 14.07.2015 направило відповідачу лист № 70, що підтверджується матеріалами справи, яким запропонувало змінити умови кредитного договору - зменшити процентну ставку за кредитом в звязку з істотною зміною обставин, відповіді на який отримано не було.

В апеляційній скарзі позивач, крім іншого, зазначає про те, що на момент укладання кредитного договору не було окупації півострова Крим і військових дій на сході України, тобто не існувало таких обставин і сторони виходили з того, що такі зміни обставин не настануть, адже в кредитному договорі війна або військові дії не були передбачені як форс-мажор. Крім того, на момент укладання додаткової угоди № 22 до кредитного договору, якою визначеного суму кредитного зобов'язання у валюті євро, було відсутнє юридичне визнання факту агресії з боку Верховної ОСОБА_2 України та міжнародного співтовариства і лише 27.01.2015 Верховна ОСОБА_2 України прийняла постанову Про звернення Верховної ОСОБА_2 України до Організації Обєднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської ОСОБА_2 Європи, Парламентської ОСОБА_2 НАТО, Парламентської ОСОБА_2 ОБСЄ, Парламентської ОСОБА_2 ГУAM, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором № 129-VIII. 08.07.2015 резолюцією Парламентської асамблеї ОБСЄ, визнала дії Російської Федерації актами воєнної агресії проти України в Криму та окремих районах Донбаської та Луганської областей. 01.07.2014 резолюцією Парламентської асамблеї ОБСЄ, Російська Федерація була визнана окупантом частини території України - півострова Крим, отже, на думку позивача, підлягає застосуванню ст. 652 Цивільного кодексу України.

При цьому, позивач зазначає про зміну обставин, а саме: припинення діяльності його дистрибюторів, відсутність оплати отриманого товару та неможливість повернення дистрибюторами товару позивачу через окупацію півострова Крим військами Російської федерації та поширення військової агресії Російської федерації на території сходу України: Донецької та Луганської областей.

Відповідно до ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Тобто, можливість розірвання договору за рішенням суду повязано не безпосередньо з істотною зміною обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, у звязку чим необхідним для зясування у спорі про внесення змін до договору є те, що при зміні договору посилання на істотну зміну обставин можливе лише у тому разі, коли сторони при укладенні договору визначили такі обставини як істотні; обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, як саме вони змінились і чому зміна обставин є істотною; наявність чотирьох умов, перелічених у ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, зважаючи на конкретну ситуацію і факт того, що виконання договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем не доведено наявність передбачених чинним законодавством умов, згідно із якими кредитний договір може бути змінений за рішенням суду через відсутність одночасної наявності всіх умов, визначених ч.2 ст. 652 Цивільного кодексу України.

Крім того, невиконанням умов кредитного договору зі сторони позивача порушується співвідношення майнових інтересів сторін, оскільки позивач не позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору; кредитні кошти позивач отримав, а це саме те зобовязання відповідача, виконання якого очікував позивач, укладаючи кредитний договір.

Отже відповідач виконав зобовязання за кредитним договором, невиконаними залишились лише зобовязання позивача, що полягають у поверненні отриманих кредитних коштів та сплаті відсотків за користування ними, а тому, співвідношення майнових інтересів у спірних правовідносинах порушується саме невиконанням позивачем своїх зобовязань за кредитним договором.

Виконанням договору є вчинення дій щодо встановлення, зміни або припинення цивільних прав і обовязків. Права і обовязки, які виникають із таких дій, становлять зміст цивільно-правового зобов'язання.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, для виконання кредитного договору необхідне вчинення сторонами передбачених умовами договору дій, які призводять до встановлення між ними кредитного правовідношення. Таке правовідношення встановлюється між сторонами з часу отримання позичальником від банку кредиту.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, як обгрунтовано зазначає місцевий господарський суд, у спірних правовідносинах відсутні підстави для зміни кредитного договору, обумовленні ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, у звязку з відсутністю одночасно чотирьох умов визначених діючим законодавством, а також у звязку з тим, що виникнення кредитного правовідношення між сторонами кредитного договору вже відбулось, зобовязання банком вже виконано, а кредитні кошти позичальником вже прийняті та використані.

Позивачем до матеріалів справи додано копії договорів купівлі-продажу товарів від 21.11.2012 № 372 з Товариством з обмеженою відповідальністю Кредо- Капітал-Краматорськ (Донецька область, м. Краматорськ); від 29.05.2012 № 255 з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (м. Донець); від 05.12.2012 № 388 з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (Автономна республіка Крим, м. Сімферополь) на підтвердження того, що для позивача істотно змінилися обставини, якими він керувався при укладені кредитного договору, що виявилося у неможливості ведення господарської діяльності через окупацію Автономної республіки Крим Російською Федерацією та проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях.

Відповідно до п.10.1 цих договір строк їх дії становить до 01.03.2013, а п.10.2 передбачено можливість автоматичної пролонгації договорів на один календарний рік. Тобто, максимальний термін строку дії зазначених договорів це - 01.03.2014. Отже, на час зміни обставин, на які посилається позивач, строк зазначених договорів вже закінчився.

Судом обґрунтовано прийнято до уваги, що позивач просить зменшити процентну ставку до 4,8%, починаючи з 20.02.2014, але до 22.09.2014 позичальник сплачував заборгованість за процентами, нарахованими у розмірі 10,50 % річних, і у цей період позичальник не звертався до банку із заявами про зменшення процентної ставки.

Крім того, заборгованість за процентами, нарахованими станом на 13.08.2015, вже стягнута з позичальника на користь позикодавця рішенням Господарського суду Харківської області від 02.09.2015 у справі № 922/202/15 у розмірі 107 172,86 Євро, посилання позивача на те, що триває апеляційний перегляд даного рішення, на даний час, не впливає на прийняте судом першої інстанції рішення у даній справі.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2015р. не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Антекс залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2015р. у справі №922/4647/15 залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №922/4647/15.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.Г. Сітайло

ОСОБА_1