РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2015Справа №910/27488/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Київенерго»
ДоКомунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва
Про стягнення 512 170,50 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Кирищук В.П. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м.Києва про стягнення 512 170,50 грн. з яких: 351 538,11 грн. - основного боргу, 90 958,38 грн. - пені, 4 509,14 грн. - 3% річних, 65 164,87 грн. - інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 26.10.2015 року було порушено провадження по справі № 910/27488/15 та призначено справу до розгляду на 13.11.2015 року.

У судовому засіданні 13.11.2015 року представник позивача надав усні пояснення у справі.

Представник відповідача в судове засідання 13.11.2015 року не з'явився, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 13.11.2015 року розгляд справи відкладено до 14.12.2015 року.

23.11.2105 року представник позивача через канцелярію суду подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено.

В судовому засіданні 14.12.2015 року представник позивача надав усні пояснення відповідно до яких позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 14.12.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 14.12.2015 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.10.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (далі - постачальник, позивач) та Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної в м. Києві ради», найменування якого змінено на Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва (далі - абонент відповідач) було укладено договір № 1632422 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - договір).

Частина 1 ст. 275 Господарського кодексу України визначає, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до п. 2.2.1 договору постачальник зобов'язався постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та обсягах згідно з додатком №1 до договору.

Абонент, в свою чергу, зобов'язався дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначенні у додатку № 1, не допускаючи їх перевищення та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії, які передбачені в додатку №4 до договору (п.п. 2.3.1, 2.3.2).

Порядок розрахунків сторони погодили додатком №4 до договору, пунктом 2 якого передбачено, що абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у районі теплозбуту №6 за адресою: вул. Закревського, 14:

- облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітний період;

- акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду;

- акт приймання-передавання товарної продукції;

- рахунок-фактуру, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Згідно п. 4 додатку №4 до договору сплату за вказаними в п. 2 цього додатку документами, абонент виконує не пізніше 25 числа поточного місяця, при цьому:

- в разі якщо абонент розраховується за показниками приладів обліку, йому пред'являється до сплати заявлена кількість теплової енергії на поточний місяць. У випадку перевищення фактичного використання теплової енергії понад заявленого, ця кількість перевищення самостійно сплачується абонентом не пізніше 28 числа поточного місяця. У випадку, якщо фактичне використання нижче від заявленого, сплата проводиться за фактичними показниками (п.4.1);

- абонентам, що не мають приладів обліку: щомісячно виставляється до сплати кількість теплової енергії відповідно до договірних навантажень з урахуванням середньомісячної розрахункової температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації та фактичного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду; кількість фактично спожитої енергії визначається згідно договірних навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи тепловикоритсовуючого обладнання абонента в розрахунковому періоді.

Судом встановлено, що за період з 01.01.2015 року по 01.08.2015 року позивачем поставлено, а відповідачем спожито теплової енергії на суму 498 358,22 грн., проте, відповідач станом на день звернення позивача до суду, за поставлену розрахувався лише частково на суму 84 915,80 грн., у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 351 538,11 грн., що підтверджується доданими до позовної заяви обліковими картками та відомостями обліку використання теплової енергії за спірний період.

Як визначено частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України зазначено, що кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, позовні вимоги не оспорив та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню повністю в сумі 351 538,11 грн.

Позивач за прострочення строків сплати за поставлену електроенергію позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в сумі 90 958,38 грн.

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно п.1. статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, за згодою сторін може бути перерахована за період дії терміну позовної давності, але розмір її не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня.

Згідно з ч. 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що відповідачем прострочено виконання свого обов'язку по своєчасній оплаті теплової енергії за договором № 1632422 від 25.10.2012 року, адже всупереч умов наведеного договору у визначений договором строк не було здійснено у повному обсязі оплату за теплову енергію, що є підставами для застосування до відповідача господарських санкцій, обумовлених договором, та відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язання.

Відповідно до п. 4 додатку №4 до договору у випадку несплати теплової енергії до кінця розрахункового періоду енергопостачальна організація нараховує абоненту пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0,5% за кожний день прострочення платежу по день фактичної сплати, але не більше суми обумовленої чинним законодавством.

Здійснивши перерахунок пені, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання, порядку розрахунків погодженого сторонами, ст. 4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню повністю в сумі 90 958,38 грн.

Позивач, посилаючись на статтю 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 65 164,87 грн. та 3 % річних в розмірі 4 509,14 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3 % та інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю в сумі 4 509,14 грн. та 65 164,87 грн., відповідно.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Крім того, позивач просив суд повернути йому з Державного бюджету України зайво сплачений судовий збір в сумі 438,69 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Статтею 4 вказаного Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", станом на 01.01.2015 року мінімальна заробітна плата встановлена у розмірі 1 218,00 гривень.

Відповідно до п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 % ціни позову, але не менше 1 розмір мінімальної заробітної плати (1 218,00 грн.) та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати (182 700,00 грн.).

Таким чином за подання до господарського суду позовної заяви про стягнення 512 170,50 грн. позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі 7 682,56 грн., в той час, як позивачем сплачено судовий збір в розмірі 8 121,25 грн.

Враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом до суду сплачено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, позивачу підлягає поверненню сплачений судовий збір в розмірі 438,69 грн.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва (місцезнаходження: 02217, м. Київ, вул. Закревського, буд. 15, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5, ) 351 538 (триста п'ятдесят одну тисячу п'ятсот тридцять вісім) грн. 11 коп. - основного боргу, 90 958 (дев'яносто тисяч дев'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 38 коп. - пені, 4 509 (чотири тисячі п'ятсот дев'ять) грн. 14 коп. - 3% річних, 65 164 (шістдесят п'ять тисяч сто шістдесят чотири) грн. 87 коп. - інфляційних втрат, 7 682 (сім тисяч шістсот вісімдесят дві) грн. 56 коп. - судового збору.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5, ) 438 (чотириста тридцять вісім) грн. 69 коп. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №36 від 18.09.2015 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Спичак О.М.

Повний текст рішення підписаний

21.12.2015 року.