РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2015Справа №910/31339/15
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 6»
до про Публічного акціонерного товариства «Київенерго» визнання припиненими зобовязань за Договором №521324 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.01.2007 року

Представники:

від Позивача: ОСОБА_1 (представник за Довіреністю);

ОСОБА_2 (представник за Довіреністю);

від Відповідача: ОСОБА_3 (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (надалі також «Відповідач») про визнання припиненими зобовязань за Договором №521324 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.01.2007 року.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 26.01.2007 року між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (Енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» (Абонент) було укладеного Договір №521324 на постачання теплової енергії у гарячій воді, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим Договором. Як зазначає Позивач, у звязку з внесенням змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація), тоді як Позивач не є теплопостачальною організацією та відповідно з 26.04.2014 року не мало права здійснювати нарахування за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та відповідно надавати такі послуги. Таким чином, у звязку з істотною зміною обставин та неможливістю подальшого надання таких послуг відповідач просить Суд на підставі ст. 607 Цивільного кодексу України визнати припиненими зобовязання по Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №521324 від 26.01.2007 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДА 6», які виникли з 26.04.2014 року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.12.2015 р. порушено провадження у справі № 910/31339/15, судове засідання призначено на 24.12.2015 р.

24.12.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні 24 грудня 2015 року представники Позивача підтримали вимоги та доводи позовної заяви, просили суд їх задовольнити. В судовому засіданні представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позову заяву, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 24 грудня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

26.01.2007 року між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство «Київенерго», (Енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» (Абонент) було укладеного Договір №521324 на постачання теплової енергії у гарячій воді, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим Договором.

Пунктами 2.2.1, 2.2.2 Договору передбачено, що Енергопостачальна організація зобов'язалась постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію в період опалювального сезону; гарячого водопостачання протягом року; в кількості та в обсягах згідно з Додатком №1 до Договору; підтримувати середньодобову температуру теплоносія в подавальному трубопроводі згідно з температурним графіком, затвердженим Київською міською держадміністрацією.

У свою чергу, згідно з п. 2.3.1. Договору Абонент зобов'язався дотримуватись кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у Додатку №1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Сторони погодили, що цей Договір набуває чинності з дня його підписання, та діє до 31.12.2007 року (п. 8.1. Договору).

Відповідно до п. 8.4 Договору, останній вважається прологнованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 12.03.2015 року у справі №910/22811/14 розірвано Договір № 521324 постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.01.2007 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» (02068, м.Київ, ВУЛИЦЯ Г.АХМАТОВОЇ, будинок 3, Ідентифікаційний код юридичної особи 32590026) та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», яка змінила своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (01001, м.Київ, ОСОБА_4 ФРАНКА, будинок 5, Ідентифікаційний код юридичної особи 00131305) з моменту набрання рішенням законної сили.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що у звязку з внесенням змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація), тоді як Позивач не є теплопостачальною організацією та відповідно з 26.04.2014 року не мало права здійснювати нарахування за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та відповідно надавати такі послуги. Таким чином, у звязку з істотною зміною обставин та неможливістю подальшого надання таких послуг відповідач просить Суд на підставі ст. 607 Цивільного кодексу України визнати припиненими зобовязання по Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №521324 від 26.01.2007 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДА 6», які виникли з 26.04.2014 року.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику". Енергопостачальні підприємства інших, крім державної і комунальної, форм власності можуть брати участь у забезпеченні енергією будь-яких споживачів, у тому числі через державну (комунальну) енергомережу, на умовах, визначених відповідними договорами.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. (ст. 714 Цивільного кодексу України).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що у звязку з внесенням змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація), тоді як Позивач не є теплопостачальною організацією та відповідно з 26.04.2014 року не мало права здійснювати нарахування за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та відповідно надавати такі послуги, а тому просить суд на підставі ст. 607 Цивільного кодексу України визнати припиненими зобовязання по Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №521324 від 26.01.2007 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДА 6», які виникли з 26.04.2014 року.

Главою 50 Цивільного кодексу України визначені правові засади припинення зобовязання.

Так, статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 607 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у звязку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає

Вказаною статтею унормовано, що обставини, які викликають неможливість виконання, можуть бути як юридичними, так і фактичними. Головна умова полягає в тому, що за такі обставини не буде відповідати жодна зі сторін зобов'язання.

Стаття 607 Цивільного кодексу України застосовується тільки у випадках, коли відповідно до чинного цивільного законодавства за неможливість виконання, не відповідає жодна із сторін. Неможливість виконання може бути викликана загибеллю майна, що є предметом зобовязання внаслідок дії непереборної сили (зокрема, загибеллю нерухомого майна, урожаю сільськогосподарських культур тощо), перешкодами для виконання зобовязання, що виникли в результаті дії непереборної сили, і іншими обставинами, за яких при виявленні належної дбайливості боржник не в змозі виконати зобовязання (в звязку з дією непереборної сили, простого випадку або діями чи бездіяльністю іншої сторони зобовязальних правовідносин). Як раз така неможливість виконання мається на увазі в тих положеннях Цивільного кодексу, де використовується поняття неможливості виконання.

Суд зазначає, що в даному випадку відсутні правові підстави для застосування положень ст. 607 Цивільного кодексу України, оскільки Позивачем не доведено суду належними та допустимими засобами доказування відповідно до норм ст. ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України наявності підстав неможливості виконання зобовязань за Договором № 521324 постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.01.2007 року внаслідок дії непереборної сили, перешкодами для виконання зобовязання, що виникли в результаті дії непереборної сили, і іншими обставинами, за яких при виявленні належної дбайливості боржник не в змозі виконати зобовязання (в звязку з дією непереборної сили, простого випадку або діями чи бездіяльністю іншої сторони зобовязальних правовідносин).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, за Договором № 521324 постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.01.2007 року у Позивача перед Відповідачем відсутнє будь яке грошове зобовязання, що підтверджується оборотно сальдовою відомістю за період травень 2014 року грудень 2015 року.

Також, Суд зазначає, що рішенням Господарського суду м. Києва від 12.03.2015 року у справі №910/22811/14, яке набрало законної сили, розірвано Договір № 521324 постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.01.2007 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» (02068, м.Київ, ВУЛИЦЯ Г.АХМАТОВОЇ, будинок 3, Ідентифікаційний код юридичної особи 32590026) та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», яка змінила своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (01001, м.Київ, ОСОБА_4 ФРАНКА, будинок 5, Ідентифікаційний код юридичної особи 00131305) з моменту набрання рішенням законної сили.

Вказаним рішенням Суду встановлено, що 26 квітня 2014 року набрав законної сили Закон України Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії, яким викладено ч. 4 та ч. 5 ст. 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги таким чином, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Також було доповнено статтю 29 частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про теплопостачання постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Виробники і постачальники енергії, що займають монопольне становище, зокрема суб'єкти природних монополій, зобов'язані укласти договір енергопостачання на вимогу споживачів, які мають технічні засоби для одержання енергії. Розбіжності, що виникають при укладенні такого договору, врегульовуються відповідно до вимог цього Кодексу. (ч. 4 ст. 275 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України Про ліцензування певних видів господарської діяльності 42) виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії є видами господарської діяльності, які підлягають ліцензуванню.

У рішенні суду від 12.03.2015 року у справі №910/22811/14 встановлено, що Позивач не здійснює діяльність з виробництва і постачання теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання, не має необхідних дозвільних документів на провадження діяльності у сфері теплопостачання та, відповідно, не може бути виконавцем цих послуг з моменту набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", що також не заперечувалось сторонами в судовому засіданні. Тобто, наведене вказує на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» не може мати статус виконавця комунальних послуг.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, рішенням Господарського суду м. Києва від 12.03.2015 року у справі №910/22811/14, яке набрало законної сили, встановлено факт того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» не може бути виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання з моменту набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" та не може мати статус виконавця комунальних послуг.

Відповідно до статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Судом встановлено, що рішення Господарського суду м. Києва від 12.03.2015 року у справі №910/22811/14, повний текст якого підписано 13.03.2015 р., набрало законної сили 24 березня 2015 року, на виконання якого судом було видано Наказ.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що з 24 березня 2015 року зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» та Публічного акціонерного товариства «Київенерго» за Договором № 521324 постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.01.2007 року припинились 24 березня 2015 року.

У відповідності до ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Крім того, відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обовязку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Щодо встановленої наведеними вище нормами можливості захисту судом цивільного права або інтересу іншим способом, що встановлений договором або законом, а також посилань на те, що суд має право встановити юридичний факт, який має значення для сторін, то наведене не свідчить, що вимога позивача може бути самостійним предметом позову.

При цьому, як встановлено судом, причиною звернення до суду з відповідним позовом, є намір позивача визнати встановленим в судовому порядку юридичний факт, який має значення для розгляду справи про стягнення заборгованості з позивача за надані послуги на підставі спірного договору, в тому числі, за період після 26 квітня 2014 року. Водночас, слід зазначити, що позивач не позбавлений права заперечувати проти зазначеного позову, посилаючись на факт припинення договірних правовідносин у звязку з розірванням договору, тому, встановити зазначений юридичний факт має господарський суд за наслідком дослідження питання щодо дотримання позивачем порядку розірвання договору та встановлення наявності або відсутності правових підстав для стягнення боргу за спірний період.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 04 березня 2010 року у справі №6/403.

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про визнання припиненими зобовязань за Договором №521324 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.01.2007 року не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про визнання припиненими зобовязань за Договором №521324 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 26.01.2007 року - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 28 грудня 2015 року.

Суддя О.В. Чинчин