РІШЕННЯ

15.12.2015Справа №910/26054/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участі секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/26054/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор-Інвест, ЛТД», м. Київ,

до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1, м. Запоріжжя,

про стягнення 16 377,87 грн.,

за участю представників:

позивача - Старовицька О.П. (довіреність від 26.08.2015 № б/н);

відповідача - не з'явився;

третьої особи - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вектор-Інвест, ЛТД» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - Компанія) 16 377,87 грн. відшкодування шкоди, завданої майну позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2015 порушено провадження у справі; призначено судовий розгляд на 17.11.2015 та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.).

07.10.2015 судом надіслано листа до Моторного (транспортного) страхового бюро України з проханням надати інформацію щодо полісу.

20.10.2015 від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла письмова інформація від 16.10.2015 № 7/2-28/28734 на виконання вимог ухвали суду від 07.10.2015.

17.11.2015 позивач подав суду документи для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі.

Представником позивача у судовому засіданні 17.11.2015 було подано клопотання про продовження строку розгляду спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 розгляд справи було відкладено на 15.12.2015, у зв'язку з неявкою представників відповідача; продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів.

Після судового засідання 17.11.2015 до суду позивачем було подано заяву про оголошення перерви та відзив на позовну заяву, в якому вказано таке:

- відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи;

- при страхуванні відповідальності володільця транспортного засобу страхова виплата повинна забезпечити приведення пошкодженого майна в той стан, в якому воно знаходилося до настання страхового випадку, тобто відшкодувати матеріальну шкоду;

- відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- фізичний знос майна виникає протягом певного тривалого періоду часу та є об'єктивним явищем, який зумовлений частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей майна (знеціненням) - погіршенням первісних техніко-економічних властивостей конкретного об'єкта в процесі експлуатації і під впливом різних природних факторів та часу. Іншими словами, це знос матеріалів, з яких створений об'єкт, втрата його первісних якостей, поступове руйнування і так далі;

- знос - це вартісний показник втрати об'єктами основних засобів фізичних якостей або техніко-економічних властивостей;

- таким чином, фізичний знос майна не розцінюється як збитки у розумінні статті 22 ЦК України та не підлягає відшкодуванню в порядку частини другої статті 1192 ЦК України;

- згідно зі звітом з незалежної оцінки від 22.02.2015 №34833186_8092014_01 (оцінювач ОСОБА_3.) встановлені підстави для розрахунку фізичного зносу пошкодженого майна через те, що воно протягом третини строку своєї служби перебуває в експлуатації та частково (на 30 %) втратило свої первісні характеристики;

- таким чином, не підлягають відшкодуванню поліпшення майна, яке стане неминучим при відновленні залізобетонної опори;

- відповідачем визначено, що: балансова вартість опори складає 10 213,20 грн.; вартість ремонтно-відновлювальних робіт та елементів без врахування зносу - 9 190 грн. з ПДВ; вартість ремонтно-відновлювальних робіт та елементів з урахуванням зносу (30%) - 7 500,16 грн. з ПДВ;

- так як страхове відшкодування згідно заяви на виплату Товариства виплачувалося представнику потерпілої особи, а не на рахунок СТО, оцінена шкода була зменшена на 20%, на суму ПДВ;

- позивача було проінформовано, що у разі надання документів, які будуть підтверджувати оплату проведеного ремонту та те, що понесені витрати враховують ПДВ, буде розглянуто питання доплати страхового відшкодування у порядку статті 36.2. Закону; до цього часу такі документи до страхової компанії не надано;

- Компанія не оспорює права потерпілої особи отримати страхове відшкодування до фактичного понесення витрат з відновлення, однак в межах реальних збитків у розуміння статті 22 ЦК України, з врахуванням статей 22 та 36 Закону.

Представник позивача у судовому засіданні 15.12.2015 надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання 15.12.2015 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвал суду не виконали.

Ухвали Господарського суду міста Києва було надіслано учасникам процесу на адреси, зазначені у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 15.12.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

15.11.2014 о 06 год. 25 хв. у м. Запоріжжі на вул. Північнокільцевій, 10а рухався автомобіль «МАН» д.н. НОМЕР_2 з причепом «FRUEHAUF» д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1, який при початку руху не впевнився у безпеці руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на перешкоду - електроопору, яка знаходиться на балансі та власником якої є Товариство.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України.

01.12.2014 постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя зі справи № 333/9152/14-п ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення; застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у сумі 340 грн.

Згідно зі статтею 21 Закону на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «МАН» та причепа «FRUEHAUF» як страхувальника на момент ДТП була застрахована Компанією за полісами: № АС/9156148 та № АС/9156147, за якими ліміт по майну становив 50 000 грн., а франшиза - 1 000 грн.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

16.06.2015 Товариство звернулося до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до Компанії та ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Ухвалою від 11.08.2015 Комунарського районного суду м. Запоріжжя позов в частині вимог до ОСОБА_1 було залишено без розгляду у зв'язку з добровільним погашенням ним франшизи в сумі 1 000 грн.; в частині позовних до Компанії провадження у справі було закрито, так як спір між юридичними особами не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Позивач звертався до відповідача з проханням виплатити страхове відшкодування.

Компанією було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у сумі 5 250,13 грн.

Разом з тим, Товариство з вказаним розміром страхового відшкодування не погоджується та просить суд стягнути з відповідача 16 377,87 грн., з огляду на таке.

Позивач звернувся до товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Електроіндустрія» (ліцензія АЕ № 273893 на господарську діяльність, пов'язану зі створенням об'єктів архітектури) з проханням надати інформацію про вартість відновлення електроопори.

Вказане підприємство склало кошторис відповідно якого вартість ремонтно-відновлювальних робіт складає 22 628 грн.

Таким чином, враховуючи суму страхового відшкодування, яка була визначена Компанією (5 250,13 грн.), та франшизи (1 000 грн.), розмір відшкодування, яке має бути сплачено складає 16 377,87 грн.

Відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на таке:

- відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи;

- при страхуванні відповідальності володільця транспортного засобу страхова виплата повинна забезпечити приведення пошкодженого майна в той стан, в якому воно знаходилося до настання страхового випадку, тобто відшкодувати матеріальну шкоду;

- відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- фізичний знос майна виникає протягом певного тривалого періоду часу та є об'єктивним явищем, який зумовлений частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей майна (знеціненням) - погіршенням первісних техніко-економічних властивостей конкретного об'єкта в процесі експлуатації і під впливом різних природних факторів та часу. Іншими словами, це знос матеріалів, з яких створений об'єкт, втрата його первісних якостей, поступове руйнування і так далі;

- знос - це вартісний показник втрати об'єктами основних засобів фізичних якостей або техніко-економічних властивостей;

- таким чином, фізичний знос майна не розцінюється як збитки у розумінні статті 22 ЦК України та не підлягає відшкодуванню в порядку частини другої статті 1192 ЦК України;

- згідно зі звітом з незалежної оцінки від 22.02.2015 №34833186_8092014_01 (оцінювач ОСОБА_3.) встановлені підстави для розрахунку фізичного зносу пошкодженого майна через те, що воно протягом третини строку своєї служби перебуває в експлуатації та частково (на 30 %) втратило свої первісні характеристики;

- таким чином, не підлягають відшкодуванню поліпшення майна, яке стане неминучим при відновленні залізобетонної опори;

- відповідачем визначено, що: балансова вартість опори складає 10 213,20 грн.; вартість ремонтно-відновлювальних робіт та елементів без врахування зносу - 9 190 грн. з ПДВ; вартість ремонтно-відновлювальних робіт та елементів з урахуванням зносу (30%) - 7 500,16 грн. з ПДВ.

Суд не погоджується з доводами відповідача, з огляду на таке.

Компанія посилається на звіт з незалежної оцінки від 22.02.2015, з якого вбачається що було зроблено висновок про фізичний знос опори саме на 30 %.

Беручи до уваги таку обставину, господарський суд зауважує, що оцінювачем не вирішено питання про ціну/вартість майна на яке слід замінити пошкоджене майно, оскільки воно не може бути фізично відновлене (відремонтоване), а також не враховано вартість робіт з демонтажу пошкодженого майна, заміну і монтаж ідентичного.

Крім того, посилання на застосування у даному випадку абзацу другого пункту 36.2 статті 36 Закону є безпідставним, так як у вказаній нормі мова йдеться про відновлювальний ремонт пошкодженого майна, а у даному випадку мова йде про пошкоджене майно - електроопору, яка була зруйнована внаслідок ДТП і не може бути відновлена (відремонтована).

Відповідно до частин першої та другої статті 22 особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Оскільки Компанія застрахувала цивільно-правову відповідальність третьої особи з лімітом шкоди заподіяної майну у сумі 50 000 грн., то позовні вимоги щодо стягнення 16 377,87 грн. є обґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8; ідентифікаційний код: 20474912) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор-Інвест, ЛТД» (69035, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 147; ідентифікаційний код: 31122115): 16 377 (шістнадцять тисяч триста сімдесят сім) грн. 87 коп. збитків і 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 21.12.2015.

Суддя І.Д. Курдельчук