ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2015 р.Справа № 922/5726/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом Таврійської філії Публічного АТ "Миронівський завод по виготовленню круп і комбікормів", м. Таврійськ
до Споживчого товариства "Колос", м. Харків
про стягнення 615193,10 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № 463 від 27.07.2015 року;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Таврійська філія Публічного АТ "Миронівський завод по виготовленню круп і комбікормів" звернулась до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути зі Споживчого товариства "Колос" заборгованість за договором купівлі - продажу електричної енергії №161 від 23.12.10р. в сумі 580971,52 грн., пеню в сумі 32311,54 грн., 3% річних в сумі 1910,04 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 20.10.15р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

17.12.15р. представник позивача надав заяву про приєднання доказів з документами для долучення до матеріалів справи, які долучено судом до матеріалів справи.

17.12.15р. представник позивача надав заяву з документами для долучення до матеріалів справи, які долучено судом до матеріалів справи.

Представник позивача 17.12.15р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 17.12.15р. не з'явився, документів, витребуваних судом та відзиву на позовну заяву, не надав. На час проведення судового засідання в матеріалах справи містяться копії ухвал суду від 09.11.15р., що направлялася відповідачу на адресу вказану у Витязі з ЄДРЮО та ФОП та повернулася на адресу суду з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Згідно п. п. 4.1.1 п. 4.1. Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 1149 від 12.12.2007р. нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку) місцевої - Д+2, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання.

Відповідно до п. 4.2. Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №1149 від 12.12.2007р. при пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 4.1 нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Судом перевірено адресу відповідача, згідно з наданого позивачем витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 65-67), станом на 27.10.15 року, місцезнаходження відповідача 61166, Харківська обл., м. Харків, просп. Леніна, 40, та саме на цю адресу надсилались процесуальні документи. Крім того, позивачем позовна заява була надіслана на юридичну адресу, та докази її надіслання містяться в матеріалах справи (а.с. № 82-84).

Відповідно до вимог частин 1, 3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як визначено у п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи й відсутність представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, а також те, що ухвалами суду сторін було повідомлено, що у разі неявки їх представників у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів, суд має право розглянути справу за наявними в ній матеріалами, суд згідно зі ст. 75 ГПК України розглядає справу за наявними матеріалами у справі.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

23 грудня 2010 року між Таврійською філією Публічного акціонерного товариства "Миронівський завод по виготовленню круп і комбікормів" (надалі - "Позивач") та Споживчим товариством "КОЛОС" (надалі -"Відповідач") було укладено Договір № 161 про купівлю- продаж електричної енергії (надалі - "Договір").

Відповідно до пункту 1.1. Договору, Відповідач зобов'язався погодинно продавати активну електричну енергію (надалі - "електрична енергія"), а Покупець - приймати й сплачувати електричну енергію.

Таким чином, кожна із Сторін, відповідно до умов Договору, взяла на себе зобов'язання, а саме - Відповідач зобов'язався погодинно продавати активну електричну енергію за узгодженими межами зон застосування тарифних коефіцієнтів, диференційованих за періодами часу, для кожного періоду (нічний, напівпіковий, піковий), а Позивач оплатити його, здійснивши передоплату у розмірі 100% вартості замовленого обсягу купівлі електроенергії, згідно пункту 7 Додаткової угоди №2 від 10.04.2013 року до договору купівлі-продажу електричної енергії №161 від 23.12.2010 року (надалі - "Додаткова угода №2").

Пунктом 7 Додаткової угоди №2 до Договору передбачено, що Позивачу було надано додаткову знижку у розмірі 1,5% від роздрібного тарифу ЕО на відповідному класі напруги, за умови передплати у розмірі 100% вартості заявленого обсягу купівлі електроенергії не пізніше 16.00 години другого банківського дня розрахункового періоду.

Згідно пункту 5 Додаткової угоди №2 до Договору, знижка, що дорівнює зонній економії, надається Позивачу по закінченню відповідного розрахункового періоду лише при дотриманні ним умов, щодо обсягів і термінів оплати за спожиту електроенергію.

Сторони дійшли згоди в Додатковій угоді №3/15 від 20.01.2015 року до договору купівлі- продажу електричної енергії № 161 від 23.12.2010 року (надалі - "Додаткова угода №3/15"), було узгоджено межі зон застосування тарифних коефіцієнтів, диференційованих за періодами часу, для кожного періоду (нічний, напівпіковий, піковий) та всіх сезонів установлюються відповідні тарифні коефіцієнти та тривалість періодів на підставі яких здійснюється розрахунок зонної економії та затверджено Постановою НКРЕ КП № 37 від 22.01.2015 року.

Також, пунктом 1 Додаткової угоди №3/15 до Договору встановлено, що розрахунковим періодом є 1 (один) календарний місяць.

Позивачем було належним чином виконано, покладене на нього пунктом 7 Додаткової угоди №2 до Договору, грошове зобов'язання по передплаті грошових коштів в рахунок купівлі електричної енергії, які були перераховані на розрахунковий рахунок Відповідача в період з лютого 2015 року по травень 2015 року у розмірі 1 468 489 (один мільйон чотириста шістдесят вісім тисяч чотириста вісімдесят дев'ять) гривень 26 копійок (що становить 100% від загальної вартості заявленого обсягу електричної енергії на відповідний період), відповідно до: платіжного доручення №139854001 від 03.02.2015 року в сумі 459593,47 грн.; платіжного доручення №148321001 від 03.03.2015 року в сумі 274955,70 грн.; платіжного доручення №158847001 від 03.04.2015 року в сумі 474429,06 грн.; платіжного доручення №170146001 від 07.05.2015 року в сумі 259511,03 грн.

Доказом виконання Позивачем взятих на себе зобов'язань, щодо оплати за купівлю - електричної енергії заявленого обсягу, що складає предмет Договору є платіжні доручення (платіжне доручення №139854001 від 03.02.2015р.; платіжне доручення №148321001 від 03.03.2015р.; платіжне доручення 158847001 від 03.04.2015р.; платіжне доручення № 170146001 від 07.05.2015р.), з відміткою банка про перерахування грошових коштів, відповідно до Договору, на рахунок Відповідача.

Однак, враховуючи домовленості Сторін, що викладені в Додатковій угоді №2 та Додатковій угоді №3/15, Відповідач повинен був надати розрахунки за постачання електричної енергії з врахуванням додаткової знижки за період з лютого 2015 року по травень 2015 року на загальну суму 1062052,28 грн.

Відтак, різниця між виставленими Відповідачем рахунками, без урахування договірних зобов'язань, та фактично спожитою електроенергією, в врахуванням додаткової знижки, становить 282013,29 грн.

Станом на сьогоднішній день. Відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання, тобто у нього виникла заборгованість перед Позивачем в розмірі 282013,29 грн.

Відповідно до пункту 5.4. Договору, у випадку передплати за фактично спожитий обсяг електричної енергії, сума передплати зараховується Відповідачем, як оплата за електричну енергію в наступному розрахунковому періоді або повертається на поточний рахунок Позивача за його письмовою вимогою протягом 5 (п'яти) банківських днів з дня отримання такої вимоги.

Позивач переплатив за травень місяць 2015 року на користь Відповідача суму в розмірі 298958 (двісті дев'яносто вісім тисяч дев'ятсот п'ятдесят вісім) гривень 23 копійки.

Позивач звертався до Відповідача з листами про повернення коштів, що були передплачені за фактично спожитий обсяг електричної енергії, згідно пункту 5.4. Договору, про що свідчить лист, що відправлений 09.06.2015 року, а також повторний лист вимога, що був надісланий 14.07.2015 року.

З метою врегулювання спору, Позивач неодноразово звертався до Відповідача з листами в письмовій формі: лист №68 від 18.03.2015 року, щодо нарахування оплати у лютому 2015 року; лист №98 від 08.04.2015 року про заперечення до Акту приймання-передачі електричної енергії за березень 2015 року; лист №108 від 17.04.2015 року про розірвання договору купівлі продажу електричної енергії №161 від 23.12.2010 року; лист № 127 від 12.05.2015 року про заперечення до Акту приймання-передачі електричної енергії за квітень 2015 року; лист№128 від 12.05.2015 року про надання відповіді на лист№108 від 17.04.2015 року; лист №153 від 03.06.2015 року про повернення коштів; лист №161 від 08.06.2015 року про заперечення до Акту приймання-передачі електричної енергії за травень 2015 року.

Дані листи були залишені відповідачем без реагування.

Станом на "07" жовтня 2015 року, у Відповідача існує заборгованість перед Позивачем у розмірі 580971,52 грн., а саме, щодо не задоволення обґрунтованих вимог Позивача, щодо повернення суми передплати за травень 2015 рік у розмірі 298 958,23 грн. та здійснення розрахунку в поверненні коштів у розмірі 282013,29 грн.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані позивачем та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт господарювання (зобовязана сторона, у тому числі боржник)зобовязаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого субєкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязків.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 580971,52 грн. заборгованості та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату заборгованості за договором у сумі 580971,52 грн. та відповідно до наданого акту звіряння взаєморозрахунків підтверджені відповідачем, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 580971,52 грн. заборгованості правомірними та обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України, виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 32311,54 грн.

Відповідно до ст.546ЦК України,виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконане.

Судом перевірено строк нарахування пені та встановлено, що задоволенню підлягає пеня в повному обсязі в сумі 32311,54 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1910,04 грн., суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, підлягає стягненню з відповідача 3% річних в сумі 1910,04 грн.

Зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги є законними та обгрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується положеннями ст.ст.44- 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позов задоволений повністю, тому судові витрати в даному випадку покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 509, 525, 526, 530, 546, 548, 549, 550, 598, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 197, 198, 231, 232 Господарського кодексу України; ст.ст.1, 4, 12, 32, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути зі Споживчого товариства "КОЛОС" (61204, м.Харків, вул. Клочківська, 193, Код ЄДРПОУ №30236600) на користь Таврійської філії Публічного акціонерного товариства "Миронівський завод по виготовленню круп і комбікормів" (74988, Херсонська обл., м. Таврійськ, вул. Промислова, 13, Код , п/р 2 в АТ "ОСОБА_2 Аваль" м. Херсон, МФО 380805) заборгованість у розмірі 580971,52 грн., пеню в розмірі 32311,54 грн., 3% річних в сумі 1910,04 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 9227,89 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_3