донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

14.12.2015 справа №905/1956/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача від відповідача ОСОБА_4, за довіреністю; ОСОБА_5, за довіреністю;
розглянувши апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків
на рішення господарського судуДонецької області
від20.10.2015 р. (підписано 23.10.2015 р.)
у справі№ 905/1956/15 (суддя Тоцький С.В.)
за позовомРегіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків
до Товариства з додатковою відповідальністю "Орендне підприємство "Шахта імені ОСОБА_6 Московської", м. Дзержинськ, Донецька область
простягнення 5 675 020,99 грн.
В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року до господарського суду звернулось Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків (Позивач) із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Орендне підприємство "Шахта імені ОСОБА_6 Московської", м. Дзержинськ, Донецька область (Відповідач) про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за період квітень 2014 року квітень 2015 року в сумі 5 014 169,27грн. по договору оренди №8/2010 від 27.04.2010 року та пені в сумі 660 851,72 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 20.10.2015 р. позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати в частині стягнення з позивача до Державного бюджету України судових витрат.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм процесуального права України, а також те, що судом не в повній мірі досліджено та надано належної правової оцінки обставинам справи, що мають значення для справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на порушення судом норм ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, надавши пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача просив при здійсненні перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції прийняти рішення відповідно до норм Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Між сторонами укладено договір №8/2010 нерухомого майна, що належить до державної власності від 27.04.2010 р. (далі Договір), за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування майно, що належить до державної власності, цілісний майновий комплекс Державне підприємство "Шахта "Новодзержинська", розташований за адресою: 85201, Донецька область, м. Дзержинськ, вул. Фестивальна, 1, склад і вартість, якого визначено у відповідності до передавального балансу станом на 31.10.2010р. та акту оцінки Підприємства, складеного станом на 31.01.2010р., що є додатком до цього договору, та становить 73 495 706,57 грн. (п. 1.1 Договору).

Договір укладено строком на 49 років, діє з 27 квітня 2010 року до 27 квітня 2059 року включно (п.10.1. договору). Договір підписано обома сторонами та скріплено печатками підприємств.

Пунктом 3.1. Договору сторони встановили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 №786 зі змінами та доповненнями, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (січень 2010 року) 274 080,28 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Орендна плата за перший місяць оренди квітень 2010 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції з лютого 2010 року по квітень 2010 року.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній на індекс інфляції за наступний місяць (п.3.2. Договору).

Відповідно до п.3.3. Договору, орендна плата у розмірі 100% перераховується до Державного бюджету щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно п. 3.7. Договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації та стягується до бюджету з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

За умовами п. 5.3. Договору, відповідач зобовязався своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Предметом позовних вимог у цій справі є стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди №8/2010 від 27.04.2010 року, що відповідно до наданого позивачем розрахунку становить 5 014 169,27грн. та пені в сумі 66 0851,72грн.

Позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків судом першої інстанції були задоволені в повному обсязі.

Проте судова колегія не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Укладений між сторонами Договір є належною у розумінні ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України підставою для виникнення у його сторін прав і обовязків, зокрема, права позивача на отримання орендних платежів, що безпосередньо закріплено і в ч. 1 ст. 283 ГК України, ч. 1 ст. 762 ЦК України та ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Разом з тим, норма ст.7 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" скасовує орендну плату за користування державним та комунальним майном на вказаний період проведення антитерористичної операції для субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Зміст ст. 1 вищенаведеного Закону визначає період проведення антитерористичної операції, який охоплює період формування стягуваної заборгованості з орендної плати в межах даної справи, територію проведення антитерористичної операції, що визначається населеними пунктами, визначеними у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, яким охоплюється місце розташування спірного майна.

Спеціальність означених законодавчих приписів по обмеженню по відношенню до вищенаведених норм відносно обовязку сплати орендної плати за користування комунальним майном зумовлена п. 3 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" №1669-VI від 02.09.2014р.

ОСОБА_7 відповідно до п. 1 його Прикінцевих та перехідних положень набрав чинності з наступного дня після його опублікування, яке відбулося 14.10.2014р. у "Голосі України" №197 та за своєю сутністю в частині вищенаведених норм встановив тимчасове спеціальне право орендарів не здійснювати орендні платежі за користування комунальним майном впродовж відповідного періоду, коло яких (орендарів субєктів означеного спеціального права) визначається субєктами господарювання, що здійснюють свою діяльність на території населених пунктів, визначення переліку яких цим Законом доручено Кабінету Міністрів України (абз. 3 п. 5 ст. 11 Закону).

Таким чином, спірна орендна плата скасовується виключно на підставі закону, який безпосередньо повязує початок такого обмеження з моменту набрання чинності Указу Президента України від 14.04.2014 року за №405/2014, а Кабінету Міністрів України надає повноваження по визначенню території, де проводилися відповідні заходи АТО. Проте такі повноваження КМУ не впливають на наявність самого скасування орендної плати або дію його в часі.

Прийняттям розпорядження №1053-р від 30.10.2014р. Кабінет Міністрів України виконав покладений на нього обовязок та за територіальною ознакою встановив коло субєктів, яким, зокрема, Законом України №1669-VI від 02.09.2014р. надане спеціальне право щодо звільнення від орендної плати за користування комунальним майном.

До зазначеного переліку включене м. Дзержинськ Донецької області, де розташоване спірне орендне майно та де відповідач здійснює свою господарську діяльність, що зумовило персональне набуття останнім означеного тимчасового права з огляду на приписи ч. 2 ст. 52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" №794-VII від 27.02.2014р.

Оскільки ані ОСОБА_7 України №1669-VI від 02.09.2014р., ані ОСОБА_7 України "Про Кабінет Міністрів України" №794-VII від 27.02.2014р. не передбачають можливості (повноважень) Кабінету Міністрів України скасування або обмеження у інший спосіб встановленого законами України прав, отже подальше прийняття Кабінетом Міністрів України розпорядження №1079-р від 05.11.2014р. (незалежно від результатів його оскарження в межах адміністративного судочинства) про зупинення дії розпорядження №1053-р від 30.10.2014р. жодною мірою не впливає на наявність і існування у визначеного на той момент належним чином кола субєктів спеціальних прав, передбачених Законом №1669-VI від 02.09.2014р.

Отже у суду першої інстанції на момент розгляду справи в силу вимог ст. 8 Конституції України та ч. 2 ст. 4 ГПК України були відсутні підстави для незастосування визначеного розпорядженням КМУ №1053-р від 30.10.2014р. Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція лише з мотивів подальшого прийняття розпорядження №1079-р від 05.11.2014р.

Апеляційним судом також враховується, що зупинення дії актів Уряду в силу п.15 ч.1 ст.106 Конституції України та ч.6 ст.49 Закону України №794-VII від 27.02.2014р. може бути здійснено лише Президентом України.

Між тим, суд першої інстанції означених норм матеріального права не застосував, що призвело до прийняття неправильного рішення у справі.

Крім того, розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року за № 1275-р фактично повторно затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до складу якого також увійшло місце розташування відповідача.

За таких підстав, з огляду на розташування орендованого майна відповідач здійснює свою господарську діяльність з користування таким майном що належить до державної власності на території м. Дзержинська Донецької області, який входить до визначеного розпорядженням КМУ №1053-р від 30.10.2014р. (02.12.2015 року за № 1275-р) відповідного Переліку населених пунктів, а період формування стягуваної заборгованості (14 квітня 2014 року квітень 2015 року) охоплений періодом, визначеним ст. 1 Закону України №1669-VI від 02.09.2014р., остільки в силу ст. 7 цього Закону позивач як Орендодавець не мав права на отримання тимчасово скасованої орендної плати, а у відповідача, відповідно, не було обовязку впродовж періоду формування стягуваної заборгованості сплачувати таку орендну плату.

Відсутність субєктивного права та кореспондуючого йому обовязку унеможливлює наявність порушення відповідного грошового зобовязання з боку відповідача у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України та застосування визначених позовними вимогами наслідків такого порушення, визначених ст.ст. 611, 625 цього Кодексу.

За таких обставин, дії спеціальної норми ст. 7 Закону України №1669-VI від 02.09.2014р. суд в силу ч. 1 ст. 19 Конституції України та ч.ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України не може примушувати відповідача до виконання необовязкових для нього дій і застосовувати негативні наслідки невиконання цих дій.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції не дослідив періоду формування стягуваної заборгованості, вищенаведених вимог закону та безпідставно поклав обовязок по сплаті орендної плати за спірний період з 14.04.2014 року по квітень 2015 року за Договором на відповідача.

Разом з тим, враховуючи, що спірний період заборгованості частково (13 днів квітня 2014 року) не підпадає під дію вищенаведеної ст. 7 Закону, яка в грошовому обчисленні складає 142 308,80 грн. (з урахуванням 402,58 грн. оплати 17.04.2014 року) строк оплати якої настав 15.05.2014 року, в цій частині рішення суду є обґрунтованим та підлягає залишенню без змін. В іншій частині позову слід відмовити.

Щодо стягнення пені на зазначену суму, то з розрахунку пені, що наданий позивачем (а.с. 11) неможливо відрахувати розмір пені саме на вищезазначену суму в 142 308,80 грн., а також виключити період нарахування на підставі обмежень в порядку ст. 232 ч. 6 ГК України. За таких підстав позов в частині стягнення пені також не підлягає задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 20.10.2015 року у справі № 905/1956/15 підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 4 871 860,47 грн., пені в сумі 660 851,72грн. та розподілу судових витрат.

В іншій частині стягнення суми боргу за період с 1 по 13 квітня 2014 року в сумі 142 308,80 грн. рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на сторони, пропорційно задоволеним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, подаючи позовну заяву, позивач просив звільнити його від сплати судового збору, посилаючись на свій майновий стан та статус державної установи, що фінансується з Державного бюджету. Судом першої інстанції зазначена заява була прийнята до розгляду, порушено провадження у справі, але будь-яке процесуальне рішення з приводу зазначеного клопотання в ухвалі суду від 07.09.2015 року не відображене, іншої ухвали з цього приводу також не прийнято, судовий збір залишився не сплаченим.

За таких обставин судова колегія вважає, що при прийнятті позовної заяви до провадження суд першої інстанції задовольнив клопотання позивача та звільнив його від сплати судового збору за подання позовної заяви. Отже з відповідача в дохід Державного бюджету підлягають стягненню судові витрати за подання позову в розмірі 2 134,53грн.

З урахуванням того, що сплата судового збору для позивача при поданні ним апеляційної скарги було відстрочено до прийняття постанови по справі, з урахуванням результату розгляду справи, судова колегія вважає за необхідне покласти судові витрати по справі за подання апеляційної скарги на сторони, пропорційно задоволеним вимогам, стягнувши їх також до Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків на рішення господарського суду Донецької області від 20.10.2015 року у справі № 905/1956/15 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 20.10.2015 року у справі № 905/1956/15 скасувати в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Орендне підприємство "Шахта імені ОСОБА_6 Московської", м. Дзержинськ, Донецька область на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків заборгованості в сумі 4 871 860,47грн., пені в сумі 660 851,72грн., а також судових витрат.

В цій частині прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків до Товариства з додатковою відповідальністю "Орендне підприємство "Шахта імені ОСОБА_6 Московської", м. Дзержинськ, Донецька область про стягнення заборгованості в сумі 4 871 860,47грн., пені в сумі 660 851,72грн. відмовити.

В іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 20.10.2015 року у справі № 905/1956/15 залишити без змін, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

"Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Орендне підприємство "Шахта імені ОСОБА_6 Московської" (85201, Донецька область, м. Дзержинськ, вул. Фестивальна, 1, код ЄДРПОУ 335593) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області (61024, м. Харків, вул. Гуданова, 18, ) заборгованість в сумі 142 308,80 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Орендне підприємство "Шахта імені ОСОБА_6 Московської" (85201, Донецька область, м. Дзержинськ, вул. Фестивальна, 1, код ЄДРПОУ 335593) до Державного бюджету України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 2 134,63грн."

Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області (61024, м. Харків, вул. Гуданова, 18, ) до Державного бюджету України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 85 121,31грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Орендне підприємство "Шахта імені ОСОБА_6 Московської" (85201, Донецька область, м. Дзержинськ, вул. Фестивальна, 1, код ЄДРПОУ 335593) до Державного бюджету України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2 348,10грн.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідні накази.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді Т.М. Колядко

ОСОБА_3

Надр. 5 прим

1 позивачу

2 відповідачу

3 до справи

4 ДАГС

5 ГС