РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2015Справа № 910/27498/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва

про стягнення 44 522, 73 грн.

Суддя Ломака В.С.

Представники сторін:

від позивача: Левченко В.І. за довіреністю № 91/2015/11/11-8 від 11.11.2015 р.;

від відповідача: Максимова Я.С. за довіреністю № 43-3826 від 08.09.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва (далі - відповідач) про стягнення 67 963, 05 грн., в тому числі 44 522, 73 грн. основного боргу, 11 549, 61 грн. інфляційних втрат, 554, 74 грн. 3% річних та 11 335, 97 грн. пені. Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати щодо сплати судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що відповідно до укладеного між сторонами Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді він поставив відповідачу теплову енергію у гарячій воді, за яку останній в порушення взятих на себе зобов'язань в повному обсязі не розрахувався, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем за період з 01.02.2015 р. по 01.08.2015 р. у розмірі 44 522, 73 грн. Враховуючи зазначене, позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.10.2015 р. порушено провадження у справі № 910/27498/15, її розгляд призначено на 17.11.2015 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.11.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 15.12.2015 р.

03.12.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

09.12.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву № 94/11/8739 від 09.12.2015 р. про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до змісту якої позивач просить суд стягнути з відповідача 44 522, 73 грн. основного боргу, 10 881, 98 грн. пені, 554, 74 грн. 3% річних та 11 239, 86 грн. інфляційних втрат.

В судовому засіданні 15.12.2015 р. представник позивача подав заяву № 94/11/8826 від 15.12.2015 р. про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до змісту якої позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг в сумі 44 522, 73 грн.

При цьому, представник позивача в судовому засіданні 15.12.2015 р. просив суд розглядати позовні вимоги саме в редакції заяви № 94/11/8826 від 15.12.2015 р.

Розглянувши в судовому засіданні 15.12.2015 р. заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог № 94/11/8826 від 15.12.2015 р., суд дійшов висновку, що фактично за своїм змістом означена заява є відмовою від позовних вимог в частині стягнення 11 549, 61 грн. інфляційних втрат, 554, 74 грн. 3% річних та 11 335, 97 грн. пені.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Приписами ч. 6 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Зважаючи на п. 4.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадках відмови позивача від позову (пункт 4 частини першої статті 80 ГПК) господарському суду слід керуватись частиною шостою статті 22 ГПК, тобто перевіряти, чи не суперечить ця відмова законодавству та чи не порушує вона інтереси інших осіб. У випадках відмови позивача від позову (пункт 4 частини першої статті 80 ГПК) якщо у справі заявлено кілька позовних вимог і позивач відмовився від деяких з них, провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 80 ГПК припиняється у частині тих вимог, від яких було заявлено відмову (за умови, що судом не буде застосовано припис частини шостої статті 22 ГПК щодо неприйняття відмови від позовних вимог), а розгляд решти позовних вимог здійснюється в загальному порядку.

Отже, відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України прийняття відмови від позову є можливим за двох умов: така відмова заявлена до прийняття рішення у справі і вона не суперечить законодавству або не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Як вбачається з матеріалів справи, заява позивача про відмову від позовних вимог в частині стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені підписана представником позивача Ієвлєвою О.Г., яка діє на підставі довіреності № 81/2015/02/02-2 від 02.02.2015 р. та має право відмови від позовних вимог.

Наслідки відмови від позовних вимог в частині стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені позивачу роз'яснені та йому зрозумілі.

Оскільки звернення до суду з позовом, як і відмова від нього чи його частини, є формою реалізації прав позивача, відмова Публічного акціонерного товариства «Київенерго» від частини позовних вимог не суперечить діючому законодавству України, не порушує чиї-небудь права, свободи чи інтереси та приймається судом, суд у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України припиняє провадження у справі в частині стягнення 11 549, 61 грн. інфляційних втрат, 554, 74 грн. 3% річних, 11 335, 97 грн. пені та продовжує здійснювати розгляд решти позовних вимог в загальному порядку.

Разом з цим, оскільки в судовому засіданні 15.12.2015 р. представник позивача наполягав на розгляді позовних вимог саме в редакції заяви № 94/11/8826 від 15.12.2015 р., суд залишає без розгляду подану представником позивача 09.12.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва заяву № 94/11/8739 від 09.12.2015 р. про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.12.2015 р. визнав наявність заборгованості за поставлену теплову енергію перед позивачем в сумі 44 522, 73 грн.

У судовому засіданні 15.12.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.01.2014 р. між позивачем (енергопостачальна організація) та відповідачем (абонент) було укладено Договір № 1632013 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - Договір), предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно з п. 2.1. Договору, при виконанні умов цього Договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання у сфері теплопостачання - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (Закон України від 09.07.2010 № 2479-VІ), Положенням про Держенергонагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж (далі - Правил), нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Пунктом 2.2.1. Договору передбачено, що енергопостачальна організація зобов'язується постачати теплову енергію у гарячій воді на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з Додатком № 1 до цього Договору.

Облік споживання абонентом теплової енергії проводиться за приладами обліку (п. 5.1. Договору).

Відповідно до п. 2.3.2. Договору абонент зобов'язується виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в Додатку № 4 до Договору.

Пунктом 2 Додатку № 4 до Договору передбачено, що абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує енергопостачальній організації вартість заявленої у Договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює Договір про заставу майна, згідно Закону України «Про заставу», як засіб гарантії сплати спожитої теплової енергії.

За умовами п. 3 Додатку № 4 до Договору, в разі, якщо абонент розраховується за показниками приладів обліку:

- при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, ці кількість перевищення самостійно сплачується абонентом не пізніше 28 числа поточного місяця;

- у випадку, якщо фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, сальдо розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку.

В силу п. 5 Додатку № 4 до Договору, абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у ЦОК № 1 за адресою: вул. Закревського, буд. № 14, розрахункова група, тел. 207-62-40, облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітний період; акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає у ЦОК № 1); акт виконаних робіт, податкову накладну отримує за адресою: вул. Закревського, 14.

Згідно з п. 8.1. Договору цей Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2014 р.

При цьому, відповідно до п. 8.4. Договору, цей Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Як зазначає позивач, в період з 01.02.2015 р. по 01.08.2015 р. свої зобов'язання за зазначеним Договором відповідач не виконав належним чином, внаслідок чого у нього станом на момент розгляду цього спору по суті існує заборгованість за використану теплову енергію в сумі 44 522, 73 грн.

Так, факт отримання відповідачем послуг за Договором у спірний період в сумі 55 695, 07 грн. підтверджується доданими до матеріалів справи обліковими картками (табуляграмами), а саме: за лютий 2015 р. на суму 19 854, 40 грн., за березень 2015 р. на суму 25 977, 31 грн., за квітень 2015 р. на суму 9 863, 36 грн., за травень 2015 р. на суму 0, 00 грн., за червень 2015 р. на суму 0, 00 грн., за липень 2015 р. на суму 0, 00 грн.

Проте, відповідачем спожита теплова енергія у гарячій воді в повному обсязі оплачена не була, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 44 522, 73 грн.

З огляду на те, що відповідач повністю так і не розрахувався за поставлену позивачем теплову енергію у гарячій воді, останній вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором енергопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

В силу приписів ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу приписів ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Оскільки відповідач взяв на себе зобов'язання з оплати поставленої позивачем теплової енергії, однак в обумовлені строки не сплатив позивачеві повністю її вартості, позовні вимоги на суму боргу, яка існує на момент вирішення спору в суді в сумі 44 522, 73 грн. є законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе за договором обов'язки щодо оплати вартості поставленої позивачем теплової енергії, позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням зазначеного.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за позовні вимоги в частині стягнення основного боргу покладаються на відповідача.

При цьому, що стосується позовних вимог, щодо яких суд припинив провадження, то слід враховувати, що відповідно до п. 5.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 16.01.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» статтею 7 Закону передбачено підстави повернення судового збору, перелік яких є вичерпним. У їх числі не зазначено такої підстави, як припинення провадження у справі (стаття 80 ГПК). Водночас закриття провадження у справі, про яке йдеться у пункті 5 частини першої цієї статті Закону, є поняттям цивільного і адміністративного судочинства, передбаченим відповідно статтею 205 Цивільного процесуального кодексу України і статтею 157 Кодексу адміністративного судочинства України, які господарським судам у здійсненні судочинства не застосовуються.

Таким чином, припинення провадження у справі з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, не тягне за собою наслідків у вигляді повернення сплаченої суми судового збору.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, п. 4 ч. 1 ст. 80, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 11 549 (одинадцять тисяч п'ятсот сорок дев'ять) грн. 61 коп. інфляційних втрат, 554 (п'ятсот п'ятдесят чотири) грн. 74 коп. 3% річних та 11 335 (одинадцять тисяч триста тридцять п'ять) грн. 97 коп. пені.

2. В іншій частині позовні вимоги задовольнити.

3. Стягнути з Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва (02217, місто Київ, вулиця Закревського, будинок 15; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5; ) 44 522 (сорок чотири тисячі п'ятсот двадцять дві) грн. 73 коп. основного боргу та 797 (сімсот дев'яносто сім) грн. 91 коп. судового збору.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.12.2015 р.

Суддя В.С. Ломака