ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2015 р. Справа № 911/5006/15

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого підрозділу національного університету біоресурсів і природокористування України Немішаєвський агротехнічний коледж, Київська обл., смт. Немішаєве

про стягнення 54 160 грн. 81 коп.

Суддя Мальована Л.Я.

Представники сторін:

позивача ОСОБА_1 (дов. № 14-182 від 15.07.2014 р.);

відповідача ОСОБА_2 (дов. № 1998 від 08.07.2015 р.);

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 54 160 грн. 81 коп. заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 13/3373-ТЕ-17 від 18.02.2013 року, з яких: 26 254 грн. 70 коп. боргу, 21 977 грн. 99 коп. інфляційних втрат, 1 706 грн. 37 коп. 3 % річних, 4 221 грн. 74 коп. пені.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представником відповідача, 30.11.2015 р., через загальний відділу суду подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що відповідачем сплачено позивачу суму в розмірі 193 383 грн.24 коп. за договором № 13/3373-ТЕ-17 від 18.02.2013 року, про що свідчать копіїї платіжних доручень, які долучено до матеріалів справи, тобто на день розгляду справи ним виконано договірні зобовязання перед позивачем в повному обсязі.

Ухвалою суду від 02.12.2015 року було зобов'язано сторін скласти акт взаємозвірки розрахунків, оскільки в судовому засіданні було з'ясовано, що заборгованість відсутня, тому невідомо з якого боргу позивачем були нараховані штрафні санкції у вигляді пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Представник позивача не надав суду ні акту, ні письмових пояснень щодо позовних вимог, які ним заявлені до відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

18 лютого 2013 року між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та Відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України «Немішаєвський агротехнічний коледж» було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/3373-ТЕ-17, відповідно до умов якого продавець зобовязується поставити покупцеві імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»), далі газ, а покупець зобовязується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п. 1.2. цього договору.

Відповідно до п. 4.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що ним було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 193 383 грн. 24 коп., проте відповідач свої зобовязання в частині здійснення розрахунку виконав частково, в звязку з чим просить стягнути з відповідача 26 254 грн. 70 коп. боргу, 21 977 грн. 99 коп. інфляційних втрат, 1 706 грн. 37 коп. 3 % річних, 4 221 грн. 74 коп. пені.

Відповідач проти позову заперечив посилаючись на те, що ним було сплачено позивачу суму заборгованості в строки визначені умовами договору на суму 193 383 грн. 24 коп. відповідно до платіжних доручень № 93 від 20.03.2013 року на суму 76 419 грн. 32 коп., № 159 від 16.05.2013 року на суму 26 200 грн. 00 коп., № 273 від 16.05.2013 року на суму 3 212 грн. 20 коп., № 158 від 16.05.2013 року на суму 8 000 грн. 00 коп., № 269 від 13.09.2013 року на суму 3 983 грн. 89 коп., № 362 від 21.11.2013 року на суму 7 006 грн. 84 коп., № 417 від 24.12.2013 року на суму 30 210 грн. 60 коп., № 61 від 17.02.2014 року на суму 8 350 грн. 39 коп., № 37 від 17.02.2014 року на суму 30 000 грн. 00 коп., з огляду на що, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом ч 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

За таких обставин, оскільки відповідач перерахував позивачу грошові кошти у розмірі 193 383 грн. 24 коп. ще до порушення провадження у справі суд вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та належним чином не доведеними, у зв'язку із чим дійшов висновку відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п.4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 625 ЦК України, ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Суддя Л.Я. Мальована