ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2015 року Справа № 904/3608/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання Крицькій Я.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №б/н від 26.01.2015 року;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність №14/6438 від 15.07.2015 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2015 року у справі №904/3608/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Проектно-технологічний та конструкторський інститут "Укркраненерго", м. Харків

до Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості в розмірі 166 069 грн. 01 коп.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Проектно-технологічний та конструкторський інститут "Укркраненерго" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" основний борг розмірі 105 781,00 грн., 21 351,23 грн. пені, 37 676,90 грн. інфляційних втрат, 1 259,88 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2015 (суддя Ліпинський О.В.) позов задоволений частково: стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Публічного акціонерного товариства "Проектно-технологічний та конструкторський інститут "Укркраненерго" 105 718 грн. основного боргу, 21 351,23 грн. пені, 37 676,90 грн. інфляційних втрат та 3% річних у сумі 1 259,88 грн.; в решті позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване неналежним виконанням відповідачем умов договору №878 від 26.08.2014 року в частині своєчасної та повної оплати виконаних робіт місцевим господарським судом встановлено, що відповідачем оплачено перший етап робіт (акт № 878-1) в розмірі 24 282,00 грн., та частина другого етапу робіт (акт № 878-2) в розмірі 10 000,00 грн., решта вартості виконаних робіт в розмірі 105 718,00 грн. (140 000,00 - 24 282,00 10 000,00) залишається несплаченою, у звязку з чим позовні вимоги в частині суми основного боргу задоволені частково у сумі 105 718,00 грн., в задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми 63,00 грн. відмовлено. На підставі пункту 4.6 договору за прострочення оплати по акту № 878/2 за період з 11.01.2015 року по 05.06.2015 року та по акту № 878-3 за період з 19.01.2015 року по 05.06.2015 року місцевим господарським судом стягнуто пеню у сумі 21 351,23 грн. Враховуючи наявність прострочення грошового зобовязання місцевий господарський суд дійшов до висновку про правомірність позовних вимог в частині стягнення 3% річних у сумі 12 59,88 грн. за період з 11.01.2015 року по 05.06.2015 року та 37 676,90 грн. інфляційних втрат за аналогічний період.

Місцевий господарський суд відхилив доводи відповідача, стосовно того, що даний спір повинен вирішуватись у Постійно діючому Регіональному суді при Асоціації "Регіональна правова група", виходячи з наявності спірних правовідносин, та відсутності права у суду відмови особі в розгляді позовної заяви, якщо з матеріалів справи вбачається, що даний спір підвідомчий господарському суду.

Не погодившись із рішенням господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2015 року у справі №904/3608/15 та припинити провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом порушені норми процесуального права, а саме умови договору (пункт 6.2) містили третейське застереження, відповідно до якого спір має вирішуватись Постійно діючому Регіональному суді при Асоціації "Регіональна правова група".

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.07.2015 року (головуючий суддя: Кощеєв І.М., судді: Євстигнеєв О.С., Кузнецов В.О.) рішення скасовано, провадження у справі припинено на підставі пункту 5 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.10.2015 року постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.07.2015 року у справі №904/3608/15 скасовано з передачею справи до Дніпропетровського апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного перегляду рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2015 по суті в повному обсязі.

Постанова Вищого господарського суду України від 20.10.2015 року мотивована тим, що апеляційним господарським судом помилково не враховано факт втрати чинності третейським застереженням, як невід'ємною частиною договору від 26.08.2014 року №878, як після припинення чинності цим договором 31.01.2015 року, так і станом на час пред'явлення позову в даній справі у квітні 2015 року та на момент прийняття місцевим господарським судом рішення від 09.06.2015 року. Оскільки у звязку з припиненням дії основного договору, припинилася й дія третейського застереження. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази як пролонгації зазначеного договору, так і щодо подальшого укладення між сторонами до або після порушення провадження у даній справі третейської угоди, яка є діючою (чинною) на даний час.

Вищий господарський суд дійшов до висновку про невідповідність фактичним обставинам справи вміщений в оскаржуваній постанові висновок суду про те, що місцевий господарський суд, до якого подано позов з питання, що є предметом третейської угоди, повинен був припинити провадження у справі, оскільки відповідач у відзиві на позовну заяву, з посиланням на згадану угоду, яка нібито є чинною, не визнавалася недійсною і може бути виконана, наполягає на вирішенні даного спору саме третейським судом.

Водночас, Вищим господарським судом зазначено, що Закон України "Про третейські суди" передбачає виключно право, а не обовязок сторін на звернення до цього суду. Окрім того, необхідна наявність волі обох сторін для виникнення у третейського суду підстав для розгляду господарського спору по суті. За умов відсутності у позивача волевиявлення на звернення до третейського суду чинне законодавство України жодним чином не позбавляє його конституційного права на звернення до господарського суду, чим позивач правомірно скористався.

Згідно автоматичного розподілу судової справи між суддями, справу №904/3608/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (доповідача) Пархоменко Н.В., суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2015 року у справі №904/3608/15 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя: Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Коваль Л.А., Чередко А.Є., розгляд скарги призначений у судове засіданні на 26.11.2015 року.

Розгляд апеляційної скарги був відкладений з 26.11.2015 року на 24.12.2015 року.

У судовому засіданні, яке відбулося 24.12.2015 року, представник апелянта апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, посилаючись на те, що третейське застереження викладене у договорі є законним та правомірним. Також, відповідачем наведений контррозрахунок втрат від інфляції за лютий 2015 року за актом №878-3 від 19.11.2014 року, за яким втрати від інфляції склали 3 562,98 грн. (позивачем заявлено 3 562,98 грн.).

У судовому засіданні 24.12.2015 року представниками сторін повідомлено та надані докази сплати Публічним акціонерним товариством "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" заборгованості згідно платіжного доручення № від 23.12.2015 року у сумі 38 491,96 грн. та згідно платіжного доручення № від 23.12.2015 року у сумі 67 226,04 грн.

24.12.2015 року Публічним акціонерним товариством "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" подана заява про зменшення неустойки (пені) на 99%, яка мотивована погашенням заборгованості у повному обсязі, відсутністю доказів понесення позивачем збитків внаслідок прострочення відповідачем оплати виконаних робіт та значною сумою 3% річних та втрат від інфляції, яка нарахована за прострочення виконання грошового зобовязання.

Публічне акціонерне товариство "Проектно-технологічний та конструкторський інститут "Укркраненерго" проти задоволення апеляційної скарги заперечує та просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін. Позивач зазначає, що третейське застереження, викладене у пункті 6.2 договору №878 від 28.08.2014 року не є чинним, тому спір підлягає розгляду господарським судом. Також позивач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що апеляційна скарга мотивована виключно неправильним застосуванням норм процесуального права (в частині припинення провадження у справі), по суті заявлених позовних вимог, які задоволені місцевим господарським судом апеляційна скарга заперечень не містить.

У судовому засіданні 24.12.2015 року оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 26.08.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (Замовник) та Публічним акціонерним товариством "Проектно-технологічний та конструкторський інститут "Укркраненерго" (Виконавець) був укладений договір №878, відповідно до пункту 1.1 якого Замовник доручив, а Виконавець прийняв на себе зобов'язання на розробку робочої документації: Технічне переоснащення крана мостового електричного грейферного Q 20 т інв № 44011533 РОФ-1 ПАТ "ІнГЗК".

Наукові, технічні, економічні та інші вимоги до документації, яка є предметом договору, містяться у завданні на проектування від 21.07.2014 року (Додаток №5). Строк здачі робіт відповідно до календарного плану робіт (Додаток №2) (пункти 1.2, 1.3 договору).

Строк дії договору з моменту підписання і до 31.01.2015 року (пункт 8.1 договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору перелік документації, яка підлягає оформленню та передачі Виконавцю Замовник на окремих етапах виконання та по закінченню договору, визначається календарним планом робіт, який є невідємною частиною договору.

Згідно підписаного сторонами календарного плану робіт (Додаток №2 до договору), розробка технічної документації розподілена на три етапи:

- етап 1: збір вихідних даних та розробка "Технічного завдання на проектування крана" протягом 10 робочих днів з моменту підписання договору (вартість 24 282,00 грн.);

- етап 2: технічне переоснащення крана в частині металоконструкції крана протягом 30 робочих днів з моменту підписання договору (вартість 48 491,96 грн.);

- етап 3: Технічне переоснащення крана в частині електрообладнання крана. Експертний висновок органів Держгірпромнагляду протягом 45 робочих днів з моменту підписання договору (вартість 67 226,04 грн.).

Після закінчення робіт Виконавець передає Замовнику акт здачі-приймання виконаних робіт з додатками до нього: комплекту технічної документації, передбаченої замовленням на проектування "Технічне переоснащення крана мостового електричного грейферного Q 20 т інв № 44011533 РОФ-1 ПАТ "ІнГЗК" від 21.07.2014 року та умовами договору; експертний висновок Держгірпромнагляду (пункт 3.3 договору). Датою виконання робіт за цим договором є дата підписання Замовником акта здачі-приймання виконаних робіт (пункт 3.8 договору).

Згідно умов договору №878 від 26.08.2014 року Публічне акціонерне товариство "Проектно-технологічний та конструкторський інститут "Укркраненерго" виконало усі три етапи з розробки робочої документації на загальну суму 140 000,00 грн., які прийняті Публічним акціонерним товариством "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" без зауважень, що підтверджується актами здачі-приймання робіт №878-1 від 14.10.2014 року на суму 24 282,00 грн. (а.с. 34), №878-2 від 11.11.2014 року на суму 48 491,96 грн. (а.с. 35), №878-3 від 19.11.2014 року на суму 67 226,04 грн. (а.с. 36), всього за вказаними актами на суму 140 000,00 грн.

За виконану технічну документацію, Замовник зобов'язується перерахувати Виконавцю відповідно до протоколу узгодження договірної ціни (Додаток №1) 140 000,00 грн. (пункт 2.1 договору).

Відповідно до пункту 2.4. договору оплата замовником вартості виконаних Виконавцем робіт, здійснюється поетапно шляхом перерахування грошових коштів на р/р Виконавця протягом 60-ти календарних днів з моменту підписання сторонами акта здачі-приймання виконаних робіт на підставі рахунку.

На оплату виконаних робіт Публічним акціонерним товариством "Проектно-технологічний та конструкторський інститут "Укркраненерго" виставлені Публічному акціонерному товариству "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" рахунки, зокрема, №54 від 11.11.2014 року на суму 48 491,96 грн., №55 від 19.11.2014 року на суму 67 226,04 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що Публічне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" здійснило часткову оплату виконаних робіт: 25.12.2014 року оплачено 1 етап робіт у сумі 24 282,00 грн. та 25.02.2015 року частково оплачено 2 етап робіт у сумі 10 000,00 грн.

Причиною виникнення спору є неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором №878 від 26.08.2014 року в частині своєчасної та повної оплати виконаних робіт згідно актів здачі-приймання виконаних робіт №878-2 від 11.11.2014 року та №878-3 від 19.11.2014 року.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Позивачем заявлена до стягнення заборгованість за виконані роботи за договором №878 від 26.08.2014 року згідно актів здачі-приймання виконаних робіт №878-2 від 11.11.2014 року та №878-3 від 19.11.2014 року у сумі 105 781,00 грн.

З огляду на положення пункту 2.4 договору строк оплати виконаних робіт згідно актів здачі-приймання виконаних робіт №878-2 від 11.11.2014 року та №878-3 від 19.11.2014 року є таким, що настав.

Доказів оплати виконаних робіт у повному обсязі відповідач до суду не надав, доводи, наведені в обґрунтування позову не спростовував.

За викладеного є правомірним висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення з позивача на користь відповідача суми основного боргу у розмірі 105 718,00 грн. (140 000,00 грн. (вартість виконаних робіт) 24 282,00 грн. 10 000,00 грн.)

Позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 63,00 грн. (105 781,00 грн. 105 718,00 грн.) заявлені позивачем безпідставно, тому місцевим господарським судом правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог в цій частині.

24.12.2015 року представниками сторін повідомлено та надані докази сплати Публічним акціонерним товариством "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" заборгованості згідно платіжного доручення № від 23.12.2015 року у сумі 38 491,96 грн. та згідно платіжного доручення № від 23.12.2015 року у сумі 67 226,04 грн.

Частиною першою статті 104 Господарського процесуального кодексу України не передбачено можливості скасування або зміни рішення у зв'язку із зміною стану розрахунків між сторонами (наприклад, зменшення або збільшення заборгованості), якщо така зміна сталася після прийняття рішення місцевого господарського суду (пункт 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України").

Враховуючи, що погашення суми основного боргу відбулося після прийняття рішення у справі, рішення місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 105 718,00 грн. не підлягає зміні або скасуванню.

Згідно з частиною 1 статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобовязання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобовязань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 4.6 договору за несвоєчасну оплату виконаних робіт Замовник сплачує Виконавцю пеню від неоплаченої в строк суми за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Позивачем заявлена до стягнення з відповідача пеня у сумі 21 351,23 грн. за прострочення по акту №878/2 за період з 11.01.2015 року по 05.06.2015 року, по акту №878-3 за період з 19.01.2015 по 05.06.2015 року.

При цьому, останнім днем оплати за актом №878/2 від 11.11.2014 року визначено 10.01.2015 року (прострочення з 11.01.2015 року), останнім днем оплати за актом №878/3 від 19.11.2014 року визначено 18.01.2015 року (прострочення з 19.01.2015 року).

Між тим, відповідно до частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Враховуючи приписи пункту 2.4 договору (оплата протягом 60 календарних днів з моменту підписання актів), а також те, що: 10.01.2015 року є вихідним днем (субота), останній день оплати за актом №878/2 від 11.11.2014 року є 12.01.2015 року (понеділок), прострочення з 13.01.2015 року; 18.01.2015 року є вихідним днем (неділя), останній день оплати за актом №878/3 від 19.11.2014 року є 19.01.2015 року (понеділок), прострочення з 20.01.2015 року.

З урахуванням приписів частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, пункту 2.4 договору, позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню частково у сумі 21 225,27 грн., за актом №878/2 за період з 13.01.2015 року по 05.06.2015 року у сумі 8 093,17 грн., за актом №878/3 за період з 20.01.2015 року по 05.06.2015 року у сумі 13 122,10 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 1 259,88 грн. за актом №878/2 за період з 11.01.2015 року по 05.06.2015 року у сумі 497,37 грн. та за актом №878/3 за період з 19.01.2015 року по 05.06.2015 року у сумі 762,51 грн., інфляційні втрати у сумі 37 676,90 грн. за період з лютого 2015 року по травень 2015 року.

Враховуючи приписи частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, пункту 2.4 договору, позовні вимоги про стягнення відповідача 3% річних підлягають задоволенню частково у сумі 1 246,37 грн., в тому числі за актом №878/2 за період з 13.01.2015 року по 05.06.2015 року у сумі 489,39 грн. та за актом №878/3 за період з 20.01.2015 року по 05.06.2015 року у сумі 756,98 грн.

Позивачем заявлені до стягнення втрати від інфляції по акту №878/2 за період з лютого по травень 2015 року у сумі 12 962,89 грн. та по акту №878/3 за період з лютого по травень 2015 року у сумі 24 714,01 грн.

Відповідно до приписів пункту 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 №62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 року №39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Перевіривши розрахунок втрат від інфляції, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про правомірність заявлених вимог в цій частині у сумі 34 676,90 грн., а саме по акту №878/2 у сумі 12 962,89 грн. та по акту №878/3 у сумі 21 714,01 грн.

При цьому апеляційний господарський суд погоджується із доводами відповідача щодо допущеної арифметичної помилки під час здійснення розрахунку втрат від інфляції за лютий 2015 року по акту №878/3 та контррозрахунком відповідача, за яким втрати від інфляції за лютий 2015 року по акту №878/3 складають 3 562,98 грн.

За викладеного з відповідача підлягає стягненню сума 162 866,54 грн. (105 718,00 грн. основний борг + 34 676,90 грн. інфляційні втрати + 1 246,37 грн. 3% річних + 21 225,27 грн. пеня).

Апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення заяви про зменшення розміру пені (неустойки) на 99% з таких підстав.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України та пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зменшити розмір штрафних санкцій (пені).

Санкції за прострочку виконання грошових зобов`язань передбачені статтями 217, 230, 231 Господарського кодексу України. При цьому, частина 1 статті 229 Господарського кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 218 Господарського кодексу України та статті 614 Цивільного кодексу України, які закріплюють принцип вини як підставу відповідальності боржника. За невиконання грошового зобов`язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій або бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Тобто, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов`язання за будь-яких обставин.

Під час розгляду справи відповідачем поданий відзив на позов (вих. №14/49 від 07.05.2015 року а.с. 53-54) та доповнення до відзиву на апеляційну скаргу (вих. №14/66 від 05.06.2015 року а.с. 98-99), в яких Публічне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" просило припинити провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Між тим, клопотання про зменшення неустойки Публічним акціонерним товариством "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" до суду не подавалось.

Апеляційний господарський суд, враховуючи те, що при прийнятті рішення у справі господарському суду надано право, в тому числі, й на зменшення штрафних санкцій за власною ініціативою, вважає, що місцевим господарським судом правомірно не зменшено розмір штрафних санкцій, оскільки розмір пені (21 225,27 грн.) співрозмірний сумі боргу (105 718,00 грн.), а відповідачем не надано належних доказів в підтвердження виняткових обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій.

Відповідно до частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта про те, що спір має вирішуватись у Постійно діючому регіональному третейському суді України при Асоціації "Регіональна правова група", а провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 5 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України за таких підстав.

Предметом спору у справі №904/3608/15 є стягнення заборгованості за виконані роботи з розробки технічної документації за договором №878 від 26.08.2014 року.

Відповідно до пункту 6.2 договору у разі, якщо спори або розбіжності, які виникли в звязку з виконанням даного договору, або стосуються його укладення, зміни, порушення умов, недійсності, не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх розгляд здійснюється в Постійно діючому регіональному третейському суді України при Асоціації "Регіональна правова група" у відповідності з Регламентом вказаного суду. Рішення Третейського суду є кінцевим та обовязковим для сторін та підлягає виконанню в терміни, зазначені в рішенні суду.

За приписами частини 1 статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

У разі якщо третейська угода укладена у вигляді третейського застереження, то вона вважається невід'ємною частиною угоди і щодо неї діють такі самі правила правонаступництва, що й до угоди в цілому (стаття 13 Закону України "Про третейські суди").

Як роз'яснено в п 4.2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо письмову угоду сторін про передачу спору на вирішення третейського суду укладено до порушення провадження у справі, то: у разі коли відповідач не заперечує проти розгляду справи саме господарським судом, спір підлягає вирішенню останнім; у випадку якщо відповідач з посиланням на згадану угоду, яка є чинною, не визнавалася недійсною і може бути виконана, наполягає на вирішенні спору саме третейським судом, господарський суд має припинити провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України. При цьому господарському суду слід мати на увазі, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Строк дії договору №878 визначений пунктом 8.1 та встановлений до 31.01.2015 року. Умов щодо порядку та підстав пролонгації цей договір не містить.

Місцевим господарським судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивачем виконані роботи 14.10.2014 року, 11.11.2014 року та 19.11.2014 року, строк оплати виконаних робіт, передбачений пунктом 2.4 договору, настав до 31.01.2015 року, тобто до моменту припинення договору у зв'язку із закінченням строку його дії.

Матеріали справи не містять докази, які б спростовували твердження позивача та висновок Вищого господарського суду України, викладений у постанові від 20.10.2015 року про припинення дії договору від 26.08.2014 №878 до подання позову в даній справі.

Таким чином, з припиненням дії основного договору, припинилася й дія третейського застереження.

Закон України "Про третейські суди" передбачає виключно право, а не обовязок сторін на звернення до цього суду. Окрім того, необхідна наявність волі обох сторін для виникнення у третейського суду підстав для розгляду господарського спору по суті. За умов відсутності у позивача волевиявлення на звернення до третейського суду чинне законодавство України жодним чином не позбавляє його конституційного права на звернення до господарського суду, чим позивач правомірно скористався.

Відповідно до імперативних приписів частини 1 статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Зважаючи на це, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що у разі коли між сторонами у договорі передбачено третейське застереження, але одна із сторін (в даному випадку - позивача) категорично заперечує проти такого застереження, то прерогатива має бути віддана відстоюванню права на захист своїх інтересів в порядку господарського судочинства.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи відповідача наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, для зміни рішення місцевого господарського суду в частині стягнення сум пені, 3% річних та втрат від інфляції.

З урахуванням зміни розміру 3% річних, втрат від інфляції та пені, що підлягає стягненню з відповідача, підлягає зміні і розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за розгляд позовної заяви, а саме: відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 3 257,33 грн.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на позивача пропорційно розміру задоволених вимог по апеляційній скарзі, у сумі 32,05 грн.

Керуючись статтями 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2015 року у справі №904/3608/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2015 року у справі №904/3608/15 змінити в частині стягнення сум пені, 3% річних та втрат від інфляції.

Викласти другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (50064, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, 47, ідентифікаційний код 00190905) на користь Публічного акціонерного товариства "Проектно-технологічний та конструкторський інститут "Укркраненерго" (61051, м. Харків, вул. Клочковська, 276, ідентифікаційний код 00120253) 105 718,00 грн. основного боргу, 21 225,27 грн. пені, 1 246,37 грн. 3% річних, 34 676,90 грн. інфляційних втрат, 3 257,33 грн. витрат по сплаті судового збору, видати наказ".

В решті рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2015 року у справі №904/3608/15 залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Проектно-технологічний та конструкторський інститут "Укркраненерго" (61051, м. Харків, вул. Клочковська, 276, ідентифікаційний код 00120253) на користь Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (50064, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, 47, ідентифікаційний код 00190905) витрати по сплаті судового збору за апеляційну скаргу у сумі 32,05 грн., про що видати наказ.

Видачу наказів доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Повна постанова складена 25.12.2015 року.

Головуючий суддя Н.В. Пархоменко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко