ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2015р. Справа№ 914/3705/15

За позовом: Державного підприємства «Придніпровська залізниця», м.Дніпропетровськ

до відповідача: Державного підприємства «Львіввугілля», м.Сокаль Сокальського району Львівської області

про стягнення штрафу в розмірі 221700,00 грн.

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю

Від відповідача: ОСОБА_2 представник за довіреністю

Суть спору: позов заявлено Державним підприємством «Придніпровська залізниця», м.Дніпропетровськ до Державного підприємства «Львіввугілля», м.Сокаль Львівської області про стягнення штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у розмірі 221700,00грн.

Ухвалою суду від 29.10.2015р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.11.2015р. Ухвалою суду від 16.11.2015р. розгляд справи відкладено на 30.11.2015р. у звязку з неявкою позивача. Ухвалою суду від 30.11.2015р. розгляд справи відкладено на 14.12.2015р.у звязку з неявкою позивача та враховуючи подане ним клопотання.

Представник позивача в судове засідання 14.12.2015р. зявився, позовні вимоги підтримав повністю з підстав, вказаних у позовній заяві. Ствердив, зокрема, що перевіривши правильність відомостей про масу вантажу при проходженні вагонів через станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці встановлено, що маса вантажу у вагонах, відправлених Державним підприємством «Львівська залізниця» у квітні 2015 року згідно основної накладної №36459220 та досильної №34345959, про що складено акт загальної форми та комерційний акт. Зважаючи на факт допущення вантажовідправником порушень, йому нараховано штраф в розмірі 221700,00грн. Оскільки штраф добровільно вантажовідправником не сплачено, зазначене зумовило звернення ДП «Придніпровська залізниця» до суду із позовом про стягнення відповідної суми штрафу.

Подав також заперечення щодо зменшення штрафу (вх.№54033/15 від 14.12.2015р.) та зазначив, що важкий фінансовий стан відповідача, нестача оборотних коштів та нездійснення ним підприємницької діяльності не позбавляють його відповідальності за всі наслідки неправильності, неточності відомостей, зазначених ним у накладній. Відтак, просив позов задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.12.2015р. проти позову заперечив з мотивів, наведених у поданому ним відзиві. Зокрема, зазначив, що заявлені позивачем вимоги, ґрунтуються на невірному зазначенні маси вантажу (вугілля) у вагонах, причому, згідно комерційного акту, маса вантажу у вагонах менша за вказану у перевізних документах, що в жодному разі не загрожувало безпеці руху та не могло призвести до аварійної ситуації чи інших негативних наслідків. В той же час, накладення штрафу відповідно до ст.122 Статуту залізниць України можливе лише в разі завантаження вагона понад його вантажопідйомність, а також звернув увагу на відсутність збитків у позивача. Просив також зменшити розмір штрафу, оскільки підприємство знаходиться у скрутному фінансовому становищі, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено відповідні докази.

У відповідності до ст.75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у звязку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи не вбачаються.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено таке.

Державним підприємством «Львіввугілля» (вантажовідправник, відповідач за договором) 22.04.2015р. зі станції Соснівка здійснено відправлення вагонів №60432929, №68569342 та №68566207 (надалі вагони) згідно накладної №36459220 на станцію Світлодарське Донецької залізниці.

На проміжній станції Миронівка Південно-Західної залізниці по зменшенню поїзда, вищезгадані вагони було відчеплено від основної відправки №36459220 та по оформленій досильній накладній №34345959 направлено на станцію призначення Світлодарське Донецької залізниці.

Проте, при проходженні вагонів через станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, залізницею, на підставі п.24 Статуту залізниць України, проведено перевірку маси вантажу, під час якої виявлено невідповідність фактичної маси вантажу зазначеній вантажовідправником як у основній накладній, так і в досильній.

Зокрема, в основній накладній №36459220 та досильній накладній №34345959, копії яких долучено до матеріалів справи, у вагоні №60432929 вказано масу вантажу 69500кг, хоча, як встановлено, фактична маса вантажу менша та склала 65750кг; у вагоні №68569342 вказано масу вантажу 69000кг, натомість фактична маса вантажу менша та склала 63490кг; у вагоні №68566207 вказано маса вантажу 69000кг, хоча фактично вона менша та склала лише 65050кг.

Зазначене відображено в акті загальної форми №854/ОСОБА_2 від 27.04.2015р. та комерційному акті РА №006979/209 від 27.04.2015р., копії яких також долучено до матеріалів справи. Окрім цього, до позовної заяви також долучено технічний паспорт засобу ваговимірювальної техніки (ваги) №14 вагонні ваги із відміткою про їх повірку 15.10.2014р., а також виписку з книги обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах, початої 30.01.2015р.

Відтак, згідно зі ст.122 Статуту залізниць України та на підставі комерційного акту, на вантажовідправника покладено відповідальність за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, й виписано штраф в розмірі 221700,00грн., який, однак, ДП «Львіввугілля» не сплачено.

Зазначені обставини зумовили зверення ДП «Придніприровська залізниця» до суду із позовною заявою про стягнення 221700,00грн. штрафу.

При вирішенні спору суд виходив з такого.

Відповідно до ч.2 ст.908 ЦК України, яка кореспондує ч.5. ст.306 ГК України, загальні умови перевезення визначаються цими Кодексами, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.5 ст.306 ГК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст.3 Закону України «Про залізничний транспорт», законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із законів України «Про транспорт», «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457, визначено обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, про що, зокрема, зазначено у ст.2 цього Статуту.

Статтею 5 Статуту залізниць України встановлено, що на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує, зокрема, Правила перевезення вантажів.

Згідно ч.3. ст.909 ЦК України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем є обовязковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Так, п.1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, а також ст. 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Згідно ст.37 Статуту залізниць України та п.5 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній. Відповідно до п.2.1. та п.2.2. Правил оформлення перевізних документів, графи «маса вантажу, визначена відправником, кг» та «спосіб визначення маси» заповнюються вантажовідправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п.2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника. Так, правильність відомостей, внесених до основної накладної №36459220 та досильної накладної №34345959, підтверджено підписом представника вантажовідправника.

Згідно п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до ст.24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначений відправником у накладній на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Згідно ст.122 Статуту, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Статтею 118 Статуту передбачено, за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Як визначено ст.24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

Підставою для покладання на відправника відповідальності, згідно ст.122 Статуту, за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, є комерційний акт, складений у випадках передбачених ст. 129 Статуту.

Щодо зазначених відзиві тверджень відповідача про те, що відповідно до роз'яснення заступника генерального директора «Укрзалізниці» п.Мостового М.В. № ЦЗМ-8-1158 від 13.05.2002р., стягнення штрафу в порядку ст.122 Статуту залізниць України можливе лише в разі завантаження вагона понад його вантажопідйомність, суд звертає увагу на таке.

Згідно п.5.5. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2011 за № 334. Пунктом 10 Правил складання актів передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Відповідно до п. 3.15 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008р. за № 04-5/225 та п.21 Оглядового листа Вищого Господарського суду України від 29.11.07 № 01-8/917 «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства», у застосуванні статті 118 Статуту слід мати на увазі, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених у цій статті порушень, встановлених залізницею як на станції призначення або під час перевезення, так і на станції відправлення після пред'явлення вантажу до перевезення, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

На підставі ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України, за неправильне зазначення у залізничній накладній маси вантажу позивачем нараховано відповідачу штраф в сумі 221700,00грн., що становить становить п'ятикратний розмір провізної плати (14780,00грн.) за кожен вагон від станції Соснівка Львівської залізниці до станції Світлодарське Донецької залізниці.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відтак, суд приходить до висновку про підставність та правомірність проведеного перевізником нарахування штрафу в розмірі 221700,00грн. за неправильне зазначення вантажовідправником у накладних маси вантажу. Позов обґрунтований матеріалами справи, зазначені позивачем обставини відповідачем не спростовані, а відтак, позов підлягає до задоволення.

Разом із тим, відповідачем заявлено клопотання про зменшення штрафу у зв'язку з важким фінансовим становищем та тим, що позивачу не завдано збитків чи додаткових витрат невідповідністю даних фактичної маси вантажу у зазначених вагонах та відповідних накладних. В підтвердження скрутного фінансового становища, до матеріалів справи долучено звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) ДП «Львівугілля» за І півріччя 2015р., згідно якого збитки підприємства становлять 185951 тис. грн. та баланс (звіт про фінансовий стан) станом на 30.06.2015р., згідно якого поточна кредиторська заборгованість підприємства за товари, роботи та послуги становить 294826 тис. грн. Згідно зведених результатів інвентаризації дебіторсько-кредиторської заборгованості по ДП «Львіввугілля» станом на 30.06.2015р. заборгованість за товари, роботи, послуги становить 311166 тис. грн.; заборгованість за розрахунками 812467 тис. грн. Крім того, відповідачем долучено довідку ПАТ «Кредобанк» від 31.07.2015р. №179-26050/15 та довідку видану ТВБВ №10013/0138 Філії Львівського обласного управління АТ «Державний Ощадний банк України» від 17.11.2015р. №370, з яких вбачається, що на рахунки ДП «Львіввугілля» накладено арешт.

Згідно п.1 ст.233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

У відповідності до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Крім того, право господарського суду на зменшення у виняткових випадках неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, передбачено п.3 ст.83 ГПК України.

Виходячи з конкретних обставин справи, суд має право зменшити розмір штрафних санкцій, але не звільняти повністю боржника від їх сплати. При цьому, право суду на зменшення, зокрема штрафу, застосовується в залежності від співвідношення його розміру і завданих збитків.

Відповідно до п.3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р., вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Згідно п.14 листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів законодавства про відповідальність за порушення у галузі залізничного транспорту (за матеріалами узагальнення судової практики у справах, розглянутих господарськими судами України)» №01-08/71 від 02.02.2010р. розяснено, що з огляду на те, що вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, врахувати інтереси сторін, які заслуговують на увагу, причини неналежного виконання або невиконання обов'язку, вжиття відповідачем заходів для усунення порушення та його наслідків та інші обставини, які заслуговують на увагу, господарський суд не має права з власної ініціативи зменшувати розмір штрафу, встановлений статтями 118 та 122 Статуту, виходячи тільки з того, що, на думку суду, встановлений Статутом розмір штрафу є занадто великим.

Виходячи із положень ст. 3 ЦК України та відповідно до вимог ч.3 ст.509 ЦК України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами п.22 Оглядового листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» від 29.11.2007р. №01-8/917 визначено, що виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності - слід визнати право судів при винесенні рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір, з урахуванням всіх конкретних обставин справи. Підстави та розмір, на який зменшується стягуваний штраф, повинні бути в рішенні суду мотивовані та обґрунтовані.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги заперечення позивача проти зменшення штрафних санкцій, в яких, зокрема зазначено, що вважає важкий фінансовий стан відповідача, нестача оборотних коштів та нездійснення ним підприємницької діяльності не позбавляють його відповідальності за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а також звертається увага на непоодинокі випадки вчинення відповідачем таких дій, суд виходячи із співвідношення заявленого до стягнення розміру штрафу з фактичною відсутністю отримання позивачем негативних наслідків від порушення зобов'язання (збитків, додаткових витрат) з огляду на неправильне зазначення маси вантажу в накладній, важкий фінансовий стан відповідача та збитковість його господарської діяльності, яка підтверджується відповідними документами, суд вважає за доцільне зменшити розмір штрафу, нарахованого відповідачу, до 177360,00грн., що становить чотирикратний розмір провізної плати за кожен вагон.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 25.02.2014р. у справі № 905/6417/13, від 11.03.2014р. у справі № 918/1085/13 та постанові Вищого господарського суду України від 06.05.2014 у справі № 913/3189/13.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги судом задоволено частково на суму 177360,00грн.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Пленумом Вищого господарського суду України у п.4.7 Постанови №7 від 21.02.2013р. розяснено, що зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача. Або у разі коли в позові відмовлено, але з обставин справи вбачається, що спір доведено до судового розгляду внаслідок ухилення відповідача від розгляду претензії позивача, якщо вона пред'являлася (статті 6 - 8 ГПК), то судовий збір також покладається на відповідача. При цьому якщо у відповідних випадках позивача звільнено від сплати судового збору, то останній стягується в доход державного бюджету України. Пленумом Вищого господарського суду України у п.3.17.4 Постанови №18 від 26.12.2011р. також розяснено, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки. Відтак, суд приходить до висновку, що витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача в повному обсязі, оскільки позовні вимоги задоволено частково зважаючи на реалізацію судом свого права на зменшення розміру неустойки при прийнятті рішення по суті спору.

Керуючись ст.ст. 4-3, 22, 32, 33, 38, 43, 49, 82, 83, 84, 85, 116 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Львіввугілля» (Львівська область, м.Сокаль, вул.Б.Хмельницького, буд.26; ) на користь Державного підприємства «Придніпровська залізниця» (м.Дніпропетровськ, пр.Карла Маркса, буд.108; ) 177360,00грн. штрафу та 3325,50грн. судового збору.

3. В задоволенні решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

5. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 21.12.2015р.

Суддя Щигельська О.І.