РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2015№910/23189/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Грабовської А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/23189/15

за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», м. Київ, в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Система масових платежів України», м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача -

Національний Банк України , м. Київ,

про стягнення 1 011 179,35 грн.,

за участю представників:

позивача - Олійник А.О. (довіреність від 05.10.2015 №б/н);

відповідача - Сергєєва П.О. (довіреність від 02.06.2015 № 1);

третьої особи - не з'явився.

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - Банк) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Система масових платежів України» (далі - Товариство): 542 500 грн. строкової заборгованості за кредитом, що утворилася у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору кредиту від 27.06.2013 №КЮ-НКЛ-2000129 (далі - Договір); 217 000 грн. простроченої заборгованості за кредитом; 16 497,94 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту; 824,90 грн. 3% річних від суми простроченого кредиту; 6 408,93 грн. строкової заборгованості за процентами; 62 837,85 грн. простроченої заборгованості за процентами; 8 285,36 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів; 414,26 грн. 3% річних від суми прострочених процентів; 153,09 грн. пені за несвоєчасне повернення процентів, нарахованих за порушення підпункту 3.3.16.2 пункту 3.3 Договору; 17,02 грн. 3% річних від суми процентів, нарахованих за порушення підпункту 3.3.16.2 пункту 3.3 Договору; 156 240 грн. штрафу, а всього 1 011 179,35 грн.

Позов мотивовано тим, що: Банк належним чином виконав умови Договору та надав Товариству кредит у сумі 1 898 750 грн., що підтверджується банківськими виписками; відповідач зобов'язання щодо погашення кредиту не виконав та перерахував Банку грошові кошти в сумі 1 139 250 грн.; також Товариство не виконало підпункт 2.3.11 пункту 2.3 Договору та не надало позивачу договори страхування майна, яке передано у заставу відповідно до договору застави від 27.06.2013 № КЮ-НКЛ-2000129 (далі - Договір застави).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.09.2015 порушено провадження у справі.

Позивач 19.10.2015 подав суду документи, підготовлені на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Відповідач 19.10.2015 подав суду письмові пояснення, в яких зазначив таке:

- 13.11.2008 Банком та Товариством укладено договір банківського рахунку (далі - Договір від 13.11.2008), відповідно до умов якого Банк відкрив відповідачу поточний рахунок у національній валюті №0129 та зобов'язався приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, що надходили відповідачу, виконувати розпорядження відповідача про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком;

- у рамках вказаного договору Товариство надало Банку на виконання платіжні доручення, загальна сума за якими складає 439 336 грн.;

- про підтвердження прийняття Банком до виконання поданих відповідачем розрахункових документів свідчить зроблена позивачем відмітка про її прийняття до виконання, але при цьому, отримувачі так і не отримали перерахованих відповідачем коштів, що свідчить про невиконання відповідачем договірних зобов'язань щодо здійснення розрахунково-касового обслуговування та порушення чинного законодавства у сфері платіжних систем та переказу коштів;

- з метою врегулювання вказаної ситуації Товариство неодноразово зверталося до Банку з листами від 06.11.2014 №75, від 01.12.2014 №84, від 26.12.2014 №99, від 16.01.2015 №1, від 16.01.2015 №2 та від 21.01.2015 №6 про необхідність виконання зобов'язання з перерахування грошових коштів, але грошові кошти так і не були перераховані;

- з огляду на те, що між сторонами виникли зустрічні однорідні зобов'язання, строк виконання яких настав, Товариство заявило про дострокове погашення своєї заборгованості перед Банком за Договором на суму 439 336 грн. шляхом зарахування заборгованості Банка перед Товариством на суму 439 336 грн. за неперерахованими позивачем грошовими коштами;

- отже, з моменту подання заяви про зарахування заборгованості (копію заяви долучено до матеріалів справи), зобов'язання відповідача перед позивачем за Договором на суму 439 336 грн. припинилися.

Позивач 19.10.2015 подав суду клопотання про залучення до участі у справі Національного Банку України (далі - НБУ) як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, мотивоване тим, що: 04.03.2014 НБУ та Банком укладено договір застави майнових прав №08/ЗМП (далі - Договір застави від 04.03.2014), предметом якого є застава майнових прав, зокрема, за Договором з додатковими договорами до нього; на підставі вказаного договору НБУ отримав право одержати задоволення з майнових прав переважно перед іншими кредиторами, звернути стягнення на предмет застави шляхом реалізації заставлення майнових прав.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.10.2015 залучено до участі у справі НБУ як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

05.11.2015 третя особа подала суду письмові пояснення, в яких підтримала позовні вимоги та просила суд позов задовольнити повністю.

09.11.2015 відповідач подав суду клопотання про припинення провадження у справі відповідно до пунктів 1 та 5 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Господарський суд міста Києва дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання відповідача, виходячи з такого.

Клопотання Товариства мотивовано тим, що пунктом 7.1 Договору передбачено таке: всі спори за Договором вирішуються сторонами в процесі переговорів. У разі неможливості вирішення спірних питань шляхом переговорів, всі спори, розбіжності та вимоги, які виникають при виконанні Договору чи у зв'язку з ним або випливають з нього вирішуються Постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України».

В підпункті 4.2.3 пункту 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 частини першої статті 80 ГПК України, якщо при розгляді справи буде встановлено, що є письмова угода сторін про передачу спору на вирішення третейського суду (пункт 5 частини першої статті 80 ГПК України). Таку угоду сторони вправі укласти як до, так і після порушення провадження у справі. В останньому випадку провадження підлягає припиненню з посиланням на зазначену норму ГПК України. Якщо ж таку угоду укладено до порушення провадження у справі, то:

- у разі коли відповідач не заперечує проти розгляду справи саме господарським судом, спір підлягає вирішенню останнім;

- у випадку якщо відповідач з посиланням на згадану угоду, яка є чинною, не визнавалася недійсною і може бути виконана, наполягає на вирішенні спору саме третейським судом, господарський суд має припинити провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 80 ГПК України.

Разом з тим, постановою пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №13 «Про внесення змін і доповнень до деяких постанов пленуму Вищого господарського суду України» вказаний підпункт було доповнено новим абзацом, згідно якого господарському суду слід мати на увазі, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Крім того, відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Право на звернення до суду за захистом своїх прав передбачене Конституцією України та чинним законодавством України і не може бути заперечене, а розгляд спору в третейському суді є правом сторін та реалізується шляхом взаємного погодження вказаного питання сторонами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 12.02.2014 зі справи №914/3638/13 та від 09.04.2013 зі справи №5023/6007/12.

Позивач 14.12.215 подав суду документи, підготовлені на виконання вимог ухвали суду від 19.10.2015, та додаткові пояснення щодо заліку зустрічних вимог, в яких вказав таке:

- на підставі постанови правління НБУ від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Банку;

- тимчасову адміністрацію у Банку запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015 по 02.09.2015, після чого було подовжено ще на один місяць;

- відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) під час тимчасової адміністрації забороняється здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог;

- згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015 № 181 розпочато процедуру ліквідації Банку.

- частиною шостою статті 49 Закону передбачено, що уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури;

- таким чином, встановлення у рішенні факту взаємозаліку буде суперечити нормам чинного законодавства України та порушить права кредиторів позивача, які у визначеному законом порядку заявили свої вимоги;

- аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України (від 28.01.2015 зі справи № 915/784/14 та від 12.06.2014 зі справи № 911/2788/13).

У судовому засіданні 14.12.2015 представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на зарахування зустрічних вимог.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 Постанови № 18 зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене та з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 14.12.2015 без участі представника третьої особи за наявними в ній матеріалами (стаття 75 ГПК України).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.06.2013 Банком (кредитор) і Товариством (позичальник) укладено Договір, за умовами якого:

- кредитор зобов'язався надати позичальнику грошові кошти (далі - кредит) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов'язався своєчасно повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші зобов'язання за Договором (пункт 1.1 Договору);

- надання кредиту здійснюється окремими частинами (далі - транш, транші) в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості у сумі 1 953 000 грн. та зменшенням максимального ліміту заборгованості у порядку, зазначеному у підпункті 1.1.2 пункту 1.1 Договору, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24% річних та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 26.06.2016 включно, на умовах, визначених Договором (підпункт 1.1.1 пункту 1.1 Договору);

- зменшення максимального ліміту заборгованості здійснюється рівними частинами до 10 числа кожного місяця на суму 54 250 грн., починаючи з 10.07.2013 та з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом, визначеним підпунктом 1.1.1 пункту 1.1 Договору. Останній платіж в рахунок погашення кредиту сплачується в розмірі фактичного залишку заборгованості за кредитом (підпункт 1.1.2 пункту 1.1 Договору);

- кредит надається позичальнику з метою фінансування поточної діяльності (пункт 1.2 Договору);

- забезпеченням позичальником виконання своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги за Договором виступає забезпечення, яке не суперечить вимогам кредитора та чинного законодавства України, про що укладаються відповідні договори, а саме: договір застави устаткування, що належать позичальнику (пункт 1.3 Договору);

- видача кредиту на цілі, визначені пунктом 1.2 Договору, проводиться шляхом перерахування траншів з позичкового рахунку, відкритого у кредитора, на поточний рахунок позичальника № 0129, відкритий в Банку, згідно з письмових заяв позичальника (пункт 2.1 Договору);

- моментом (днем) надання кредиту (траншу) вважається день перерахування кредитних коштів в сумі траншу з позичкового рахунку позичальника, зазначеного у пункті 2.1 Договору (підпункт 2.1.3 пункту 2.1 Договору);

- нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно, в останній робочий день поточного місяця, та в день кінцевого терміну повернення заборгованості за кредитом на залишок заборгованості за кредитом (непогашену суму кредиту/траншу) за фактичну кількість днів користування кредитом (траншем) за методом «факт/факт», тобто для розрахунку приймається фактична кількість днів у місяці (28, 29, 30, 31) та році (365/366). При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту (траншу) (підпункт 2.2.1 пункту 2.2 Договору);

- сплата процентів здійснюється у валюті кредиту щомісячно, не пізніше 10 (десятого) числа місяця, наступного за звітним, та в день кінцевого терміну повернення заборгованості за кредитом (підпункт 2.2.2 пункту 2.2 Договору);

- моментом (днем) повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, можливих штрафних санкцій, передбачених Договором, вважається день зарахування грошових коштів позичальника на рахунок, зазначений у пункті 2.4 Договору (пункт 2.5 Договору);

- кредитор має право, зокрема, відмовитися від надання позичальнику кредиту, припинити надання позичальнику кредиту/траншів, сплати процентів, комісій та можливих штрафних санкцій у разі невиконання позичальником будь-якого із зобов'язань, визначених пунктом 3.3 Договору, протягом більше десяти календарних днів від дня закінчення строку, встановленого для його виконання Договором (підпункт 3.2.5 пункту 3.2 Договору);

- позичальник зобов'язаний, зокрема: протягом строку використання кредиту сплачувати проценти за користування кредитом, комісії в порядку, визначеному Договором; повернути кредитору у повному обсязі кредит, сплатити проценти та комісії, а також можливі штрафні санкції у порядку та терміни, визначені Договором; у десятиденний термін з дати укладення договору застави укласти в акредитованій кредитором страховій компанії договір страхування заставного майна, зазначеного у пункті 1.3 Договору (підпункти 3.3.3, 3.3.4, 3.3.16.2 пункту 3.3 Кредитного договору);

- Договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань за Договором (пункт 8.3 Договору).

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 345 Господарського кодексу України (далі - ГК України) кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивач належним чином виконав умови Договору та надав Товариству кредит у сумі 1 898 750 грн., що підтверджується банківськими виписками.

Відповідач зобов'язання щодо погашення кредиту не виконав та перерахував Банку грошові кошти в сумі 1 139 250 грн.

Станом на 11.08.2015 заборгованість Товариства за кредитом склала 759 500 грн. (542 500 грн. строкова заборгованості за кредитом + 217 000 грн. прострочена заборгованість за кредитом), а за процентами: 6 408,93 грн. заборгованість за процентами за строковим кредитом; 62 837,85 грн. заборгованість за процентами за простроченим кредитом.

31.08.2015 Банк надіслав Товариству лист-вимогу № 18.2-943, в якому вимагав достроково повернути кредит у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору. Факт надіслання названого листа підтверджується фіскальним чеком від 31.08.2015 № 0538.

Товариство відповідь на лист Банку не надало та належним чином не відреагувало.

Відповідач суму заборгованості щодо кредиту та відсотків у добровільному порядку не сплатив.

Товариство заперечувало проти задоволення позовних, посилаючись на таке:

- 13.11.2008 Банком та Товариством укладено Договір від 13.11.2008, відповідно до умов якого Банк відкрив відповідачу поточний рахунок у національній валюті №0129 та зобов'язався приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, що надходили відповідачу, виконувати розпорядження відповідача про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком;

- у рамках вказаного договору Товариство надало Банку на виконання платіжні доручення, загальна сума за якими складає 439 336 грн.;

- на підтвердження прийняття Банком до виконання поданих відповідачем розрахункових документів свідчить зроблена позивачем відмітка про її прийняття до виконання, але при цьому, отримувачі так і не отримали перерахованих відповідачем коштів, що свідчить про невиконання своїх договірних зобов'язань щодо здійснення розрахунково-касового обслуговування відповідача та порушення чинного законодавства у сфері платіжних систем та переказу коштів;

- з метою врегулювання вказаної ситуації Товариство неодноразово зверталося до Банку з листами від 06.11.2014 №75, від 01.12.2014 №84, від 26.12.2014 №99, від 16.01.2015 №1, від 16.01.2015 №2 та від 21.01.2015 №6 про необхідність виконання зобов'язання з перерахування грошових коштів, але грошові кошти так і не були перераховані;

- з огляду на те, що між сторонами виникли зустрічні однорідні зобов'язання, строк виконання яких настав, Товариство заявило про дострокове погашення своєї заборгованості перед Банком за Договором на суму 439 336 грн. шляхом зарахування заборгованості Банка перед Товариством на суму 439 336 грн. за неперерахованими позивачем грошовими коштами;

- отже, з моменту подання заяви (копію заяви долучено до матеріалів справи), зобов'язання відповідача перед позивачем за Договором на суму 439 336 грн. припинилися.

Доводи відповідача є необґрунтованими та безпідставними, виходячи з такого.

Статтею 601 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Судом встановлено, що відповідач звернувся до позивача із заявою від 05.10.2015 № 61 про проведення взаємозаліку зустрічних однорідних вимог.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Банку Кадирова Владислава Володимировича.

Тимчасову адміністрацію у Банку запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015 по 02.09.2015, після чого було подовжено ще на один місяць.

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015 № 181 розпочато процедуру ліквідації Банку.

Таким чином, на момент звернення Товариства із заявою було розпочату процедуру ліквідації Банку.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 46 Закону з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Позивач заперечив щодо зарахування зустрічних вимог, посилаючись на те, що такою дією будуть порушені права інших кредиторів Банку.

Разом з тим, відповідач документально не підтвердив наявність підстав для зарахування зустрічних вимог у розумінні статті 46 Закону.

Зокрема, суду не подано документального підтвердження того, що договірне списання з банківського рахунку Товариства Банком під час його ліквідації передбачено умовами договорів, укладених позивачем і відповідачем.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення з Товариства на користь Банку боргу в сумі 759 500 грн. (542 500 грн. + 217 000 грн.), 6 408,93 грн. заборгованості за процентами за строковим кредитом і 62 837,85 грн. заборгованості за процентами за простроченим кредитом є обґрунтованими і тому підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача: 16 497,94 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту; 824,90 грн. 3% річних від суми простроченого кредиту; 8 285,36 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів; 414,26 грн. 3% річних від суми прострочених процентів; 153,09 грн. пені за несвоєчасне повернення процентів, нарахованих за порушення підпункту 3.3.16.2 пункту 3.3 Договору; 17,02 грн. 3% річних від суми процентів, нарахованих за порушення підпункту 3.3.16.2 пункту 3.3 Договору; 156 240 грн. штрафу.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Згідно з частиною другою статті 343 ГК України і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасного погашення кредиту/відсотків/комісій позичальник сплачує пеню у розмірі подвійної обліком ставки НБУ, що діє на дату виникнення прострочення від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення.

За приписом частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже, вирішуючи спір про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, суд визначає розмір такої пені за ставкою, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.

Що ж до вимог про стягнення штрафу у сумі 156 240 грн., то слід вказати таке.

Відповідно до пункту 4.2 Договору у випадку порушення позичальником вимог підпунктів 3.3.1, 3.3.6 - 3.3.16 пункту 3.3 Договору позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 2 % від максимального ліміту заборгованості, визначеного пунктом Договору, за кожний випадок порушення.

Згідно з частиною четвертою статті 231 ГК України, штраф як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Судом встановлено, що Товариством було допущено порушення умов Договору, зокрема, підпункту 3.3.16.2 пункту 3.3 Договору.

27.06.2013 Товариством (заставодавець) і Банком (заставодержатель) було укладено Договір застави, за умовами якого заставодавець в забезпечення виконання зобов'язань за Договором передав заставодержателю 224 платіжних термінала заставною вартістю 1 954 603,84 грн.

Товариство не виконало підпункт 2.3.11 пункту 2.3 Договору та не надало позивачу договори страхування вказаного майна.

Доказів протилежного відповідач суду не подав та належним чином страхування заставленого майна не підтвердив.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони правильні.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає: 16 497,94 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту; 824,90 грн. 3% річних від суми простроченого кредиту; 8 285,36 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів; 414,26 грн. 3% річних від суми прострочених процентів; 153,09 грн. пені за несвоєчасне повернення процентів, нарахованих за порушення підпункту 3.3.16.2 пункту 3.3.16 Договору; 17,02 грн. 3% річних від суми процентів, нарахованих за порушення підпункту 3.3.16.2 пункту 3.3.16 Договору; 156 240 грн. штрафу.

Згідно зі статтею 33 ГПК України обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідач не спростував належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судовий збір стягується з відповідача в доход державного бюджету за ставками, які діяли на момент подачі позовної заяви до суду, пропорційно задоволеним вимогам, оскільки на момент звернення позивача до суду Банк був звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Система масових платежів України» (04107, м. Київ, вул. Підгірна/Татарська, 3/7; ідентифікаційний код 34696016) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б; поштова адреса: 01014, м. Київ, бул. Дружби народів, 38; ідентифікаційний код 34047020): 542 500 (п'ятсот сорок дві тисячі п'ятсот) грн. строкової заборгованості за кредитом; 217 000 (двісті сімнадцять тисяч) грн. простроченої заборгованості за кредитом; 16 497 (шістнадцять тисяч чотириста дев'яносто сім) грн. 94 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту; 824 (вісімсот двадцять чотири) грн. 90 коп. 3% річних від суми простроченої заборгованості за кредитом; 6 408 (шість тисяч чотириста вісім) грн. 93 коп. заборгованості за нарахованими процентами строковими; 62 837 (шістдесят дві тисячі вісімсот тридцять сім) грн. 85 коп. заборгованості за нарахованими процентами простроченими; 8 285 (вісім тисяч двісті вісімдесят п'ять) грн. 36 коп. пені за несвоєчасне повернення нарахованих процентів; 414 (чотириста чотирнадцять) грн. 26 коп. 3% річних від суми прострочених процентів; 153 (сто п'ятдесят три) грн. 09 коп. пені за несвоєчасне повернення процентів, нарахованих за порушення підпункту 3.3.16.2 пункту 3.3 кредитного договору від 27.06.2013 № КЮ-НКЛ-2000129; 17 (сімнадцять) грн. 02 коп. 3% річних за несвоєчасне повернення процентів, нарахованих за порушення підпункту 3.3.16.2 пункту 3.3 кредитного договору від 27.06.2013 № КЮ-НКЛ-2000129 та 156 240 (сто п'ятдесят шість тисяч двісті сорок) грн. штрафу за неналежне виконання зобов'язання.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Система масових платежів України» (04107, м. Київ, вул. Підгірна/Татарська, 3/7; ідентифікаційний код 34696016) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, в доход державного бюджету України 20 223 (двадцять тисяч двісті двадцять три) грн. 59 коп. судового збору.

4. Після набрання рішенням законної сили видати відповідні накази.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.12.2015.

Суддя О. Марченко