КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р. Справа№ 910/18367/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

За участю представників сторін:

від позивача: Смирнова І.Ю. - представник

від відповідача: Миронюк І.В. - представник

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Конгрес - Фортіс"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 23.09.2015р.

у справі № 910/18367/15 (суддя Балац С.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Слобожанська будівельна кераміка"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Конгрес - Фортіс"

про стягнення 140 533, 44 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство з іноземними інвестиціями "СЛОБОЖАНСЬКА БУДІВЕЛЬНА КЕРАМІКА" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНГРЕС-ФОРТІС" про розірвання договору та стягнення з останнього заборгованості в розмірі 140 533,44 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв'язку з порушенням відповідачем умов укладеного між сторонами спору договором консультаційних послуг від 06.03.2013 № 02/2013_SBK, яке полягає у невиконанні замовлених позивачем послуг у встановлений строк, позивачем направлено на адресу відповідача пропозицію про розірвання договору та повернення передплати в розмірі 81.500,00 грн, однак вказана пропозиція залишена відповідачем без виконання.

З урахуванням наведених обставин, позивачем заявлені позовні вимоги про розірвання договору консультаційних послуг від 06.03.2013 № 02/2013_SBK та стягнення з відповідача 140.533,44, з яких: 81.500,00 грн - сума попередньої оплати та 59.033,44 грн - інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 04.11.2015р. у справі № 910/25172/15 позов задоволено частково, розірвано укладений між Приватним акціонерним товариством з іноземними інвестиціями "СЛОБОЖАНСЬКА БУДІВЕЛЬНА КЕРАМІКА" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА АКТИВ", найменування якого в подальшому змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "КОНГРЕС-ФОРТІС", договір консультативних послуг від 06.03.2013 № 02/2013_SBK.

На підставі рішення суду з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНГРЕС-ФОРТІС" підлягає стягненнна на користь Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "СЛОБОЖАНСЬКА БУДІВЕЛЬНА КЕРАМІКА" заборгованість в сумі 81 500 грн 00 коп., 1827 грн. 00 коп. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення скасувати та відмовити у задоволені позову повністю, посилаючись на те, що місцевим судом неповністю з'ясовані обставини, що мають значення у справі, а також неправильно застосовано норми матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що він надсилав на адресу позивача звіти про виконані роботи від 06.03.2013 р., від 19.04.2013 та від 13.05.2013 повторно листом від 22.06.2015 № 2/1, який отриманий позивачем 30.06.2015, тобто до моменту звернення з позовом до господарського суду, оскільки провадження у справі порушено 17.07.2015р., однак відповідь на них не отримав.

Апелянт зазначає, що акт прийняття-передачі виконаних робіт на виконання п. 7.2 Договору сторонами не був підписаний, оскільки відповідач до моменту звернення позивача до суду не отримував відповіді (згоди, відмови, зауважень тощо) від позивача на лист від 24.12.13 р., де зазначався перелік виконаних дій.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія встановила наступне.

06.03.2013р. між Приватним акціонерним товариством з іноземними інвестиціями «СЛОБОЖАНСЬКА БУДІВЕЛЬНА КЕРАМІКА» (замовник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА-АКТИВ» (виконавець за договором) укладено договір консультаційних послуг № 02/2013_SBK, за умовами якого сторони мають намір надати консультаційні послуги та організувати рефінансування частини існуючих кредитів позивача в іноземній валюті, зокрема за допомогою укладання від імені та за рахунок позивача договорів з потенційними інвесторами з використанням консультаційних послуг виконавця.

Додатковою угодою від 15.04.13 № 1 до договору консультаційних послуг № 02/2013_SBK сторони погодили зміну виконавцем банківських реквізитів та зміну найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "КОНГРЕС-ФОРТІС".

Зазначеною додатковою угодою сторони змінили п. 1 договору консультаційних послуг та погодили, що мають намір організувати рефінансування частини існуючих кредитів позивача в іноземній валюті, зокрема, за допомогою проведення приватного розміщення боргу з використанням консультаційних послуг відповідача (далі - проект).

Пунктом 3 договору визначено обсяг послуг та встановлено, що для реалізації проекту спеціалізована група експертів консультанта здійснить наступні дії (далі - заходи):

3.1. Доопрацювання при необхідності бізнес-плану (інвестиційної пропозиції) Клієнта, включаючи фінансову модель з урахуванням фінансових і ринкових реалій.

3.2. Оновлення при необхідності інвестиційної презентації бізнесу Клієнта.

3.3. Подання зазначених в п.п. 3.1. - 3.2. договору матеріалів (документів) потенційним кредиторам та/або інвесторам, підібраним через контакти консультанта (приватні інвестори, інвестиційні фонди, фонди мезоніном фінансування, інші фінансові установи).

3.4.Організацію при необхідності зустрічей і / або будь-якого виду дистанційних переговорів Клієнта з потенційними кредиторами та/або інвесторами;

3.5. Сприяння у структуруванні рефінансування;

3.6. Сприяння у підготовці необхідних для рефінансування документів, на окремо узгоджених умовах.

Відповідно до п. 4.1 договору зазначені у п. п. 3.1-3.2 "Послуги Першого Етапу" проводяться протягом 15 календарних днів з дати отримання першого авансового платежу від клієнта та надання документів та даних, зазначених у п.5 Договору.

Положеннями 7.1 договору сторони погодили, що консультант кожні 14 календарних днів представляє клієнту письмовий звіт.

Згідно п.7.2. договору через 60 календарних днів з дня перерахування першого авансу сторони повинні підписати акт прийняття-передачі виконаних за цей період робіт.

Пунктом 8.2 договору сторони погодили, що позивач авансує відповідачеві надання послуг, з метою покриття витрат по відрядженнях в країни Євросоюзу та СНД, представництву і презентації фінансового та інвестиційної пропозиції потенційним кредиторам та інвесторам. Цей аванс зараховується в повному обсязі в рахунок гонорару, а за відсутності підстав для виплати гонорару - повертається за вирахуванням узгоджених позивачем витрат або у разі припинення/розірвання договору.

Відповідно до п. 12.2 договору кожна сторона вправі розірвати договір із зазначенням причин шляхом направлення іншій стороні письмового повідомлення не пізніше ніж за п'ять робочих днів до дати припинення договору. При цьому сторонами здійснюються взаєморозрахунки з урахуванням фактичних трудовитрат і витрат, понесених при виконанні договору.

Пунктом 12.3 договору сторони погодили, що договір діє з моменту його підписання сторонами (06.03.13.) протягом 90 календарних днів з урахуванням вимог, викладених в договорі. За умови, якщо консультантом буде надано відповідні письмові підтвердження про доцільність продовження строку дії договору, сторони мають право укласти про це відповідну додаткову угоду.

Позивачем на виконання умов договору здійснена передплата у розмірі 50 % від вартості замовлених робіт, що складає 81 500,00 грн. Наведена фактична обставина підтверджується платіжним дорученням від 01.04.2013 № 645, яке наявне в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії).

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Оскільки виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з надання послуг, тому, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідач у передбачений договором строк, послуги позивачу не надав, позивач звернувся до відповідача з листом-пропозицією від 02.10.2013 № 354, в якому просив відповідача погодити пропозицію про розірвання укладеного між сторонами спору договору та повернути сплачений авансовий платіж в сумі 81 500,00 грн.

21.12.2013р. відповідач надіслав лист№3 на претензію позивача, в якому зазначив, що обов'язки передбачені договором виконує належним чином.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 220 ГК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Згідно платіжного доручення від 01.04.2013 № 645 позивачем на підставі договору перераховано на користь відповідача грошові кошти в якості авансового платежу в сумі 81 500,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав обов'язку за договором у встановлений строк та надіслав на адресу позивача звіти про виконані роботи від 06.03.2013, від 19.04.2013 та від 13.05.2013 листом від 22.06.2015 № 2/1, який отриманий позивачем 30.06.2015.

Позивачем вищезазначені звіти не прийняті, як доказ належного виконання зобов'язань за договором, оскільки надані матеріали не містять інформації про конкретні дії відповідача та не дають можливості встановити реальність здійснення вказаних дій. Крім того, відповідачем не надано суду доказів понесення витрат, пов'язаних з наданням послуг за договором.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Загальні норми, якими регулюються відносини суб'єктів господарювання щодо розірвання договорів, визначені главою 53 Цивільного кодексу України. Якщо сторони не можуть дійти згоди щодо розірвання договору, вони мають право передати спір на вирішення суду. Під час розірвання або зміни Договору у такий спосіб, потрібно обов'язково дотримуватися вимог передбачених у статтях 651, 652 ЦК України, статті 188 ГК України.

Статтею 651 Цивільного кодексу України визначені підстави для зміни або розірвання договору, а саме: зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статті 907 Цивільного кодексу України встановлено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Як встановлено місцевим господарським судом, позивач у зв'язку з невиконанням умов договору відповідачем, направив останньому пропозицію про розірвання договору, яка залишена останнім без виконання, чим позбавлено позивача можливості отримати результат договірних правовідносин сторін, які виникли на підставі договору у строк, передбачений його умовами.

На підставі вищевикладеного, колегія приходить до висновку про те, що позовна вимога про застосування до договору правил, встановлених ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України є правомірною, вказаний правочин підлягає розірванню в судовому порядку.

Приписами частин 2, 3 ст. 653 Цивільного кодексу України унормовано, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Виходячи зі змісту наведеної норми права, розірвання договору не виключає проведення між сторонами розрахунків за зобов'язаннями, що виникли до розірвання правочину.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми коштів, які були сплачені в якості попередньої оплати за договором у розмірі 81500,00 грн. підлягає задоволенню, оскільки факт виконання замовлених позивачем послуг за договором відповідачем не доведений та документально не підтверджений.

Позивачем також заявлено вимоги про застосування до відповідача відповідальності за порушення ним грошового зобов'язання шляхом стягнення з останнього інфляційних втрат в сумі 59.033,44 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав (п. 5.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія не приймає доводи апеляційної скарги, оскільки відповідачем не доведено факту надання послуг у строки, передбачені пп. 3.1-3.2 укладеного між сторонами договору та розміру понесених витрат, пов'язаних з наданням послуг передбачених пп.3.3 -3.4. договору.

Крім того, згідно п. 7 Договору «звітність за Договором» відповідач кожні 14 календарних днів зобов'язаний представляє позивачу письмовий звіт, відповідного змісту. Через 60 календарних днів з дня перерахування першого авансу сторони повинні підписати акт прийняття - передачі виконаних за цей період робіт. Однак, акт прийняття-передачі виконаних робіт сторонами спору підписаний не був.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Конгрес - Фортіс" на рішення Господарського суду м. Києва від 23.09.2015р. у справі № 910/18367/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 23.09.2015р. у справі № 910/18367/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/18367/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська