РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2015Справа №910/26645/15

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування»

до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

про стягнення 3 051,55 грн.

Суддя А.М. Селівон

Представники сторін:

Від позивача : ОСОБА_1 представник, довіреність №123/15 від 09.02.2015;

Від відповідача: не зявився.

В судовому засіданні на підставі частини 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 3 051,55 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 218,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що виплативши відповідно до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту №202.13.2168462 від 15.04.2013 р. страхувальнику страхове відшкодування в сумі 3 051,55 грн., він набув згідно ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України Про страхування право регресної вимоги про стягнення виплаченого страхового відшкодування до відповідача у справі як особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 р. порушено провадження у справі №910/26645/15 та призначено до розгляду на 05.11.2015 р..

У судове засідання 05.11.2015 р. зявився уповноважений представник позивача.

Уповноважений представник відповідача в судове засідання 05.11.2015 р. не з'явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №970.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 03.11.2015 р. через канцелярію суду представником позивача подано клопотання з додатками вих.№3382 від 05.11.2015 р. про долучення документів до матеріалів справи. Також, позивачем повідомлено, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав. Клопотання судом задоволено, документи до матеріалів справи долучені.

Також до початку судового засідання через канцелярію суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву №08-03-18 від 02.11.2015 р., в якій зазначено, що ПАТ «НАСК «Оранта» не заперечує щодо заявлених вимог про стягнення шкоди в розмірі 3 051,55 грн.. Просить розглядати справу без участі представника НАСК «Оранта».

Відповідно до 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника відповідача в судове засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, беручи до уваги те, що представник позивача проти розгляду справи за відсутності представника відповідача не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи відсутність на час проведення судового засідання клопотання представника позивача щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

Перед початком розгляду справи в судовому засіданні представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні повідомив суд, що права та обов'язки стороні зрозумілі.

Відводу судді представником позивача не заявлено.

В судовому засіданні 05.11.2015 р. представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими позивачем доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України Про страхування страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про страхування добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

15.04.2013 р. між Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (страховик за договором, позивач у справі) та гр. ОСОБА_2 (страхувальник за договором) укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №202.13.2168462 (далі Договір страхування), предметом якого, згідно п. 3.1 ч. Б вказаного договору, є майнові інтереси, що не суперечать закону, повязані з володінням, користуванням та/або розпорядженням застрахованим на умовах даного Договору ТЗ (транспортний засіб) та/або ДО.

Відповідно до п. 5 ч. А Договору страхування забезпечений транспортний засіб: автомобіль марки «CHEVROLET/AVEO» державний реєстраційний номер (надалі д.р.н.) ВІ 5227 ВТ, 2012 року випуску. Строк дії Договору страхування визначений з 16.04.2013 р. по 15.04.2017 р. (п.9 ч.А Договору страхування). Пунктом 10 ч. «А» Договору страхування визначено, що місце дії договору Україна.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України Про страхування.

Як передбачено частиною 1 ст. 16 Закону України Про страхування договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття договір страхування містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Згідно положень ст. 981 Цивільного кодексу України та частини 2 ст. 18 Закону України Про страхування договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Страховим випадком згідно ст. 8 Закону України "Про страхування" є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася, і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно первинної довідки від 19.10.2013 р. та розширеної довідки №926404 про дорожньо-транспортну пригоду, сформовані ВДАІ м. Полтави УМВС України в Полтавській області, копії яких наявні в матеріалах справи, 19.10.2013 в м. Полтава по вул. Енгельса, 52 відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю ТЗ марки «CHEVROLET/AVEO» д.р.н. ВІ 5227 ВТ, власником якого є ОСОБА_2, під керуванням водія гр. ОСОБА_2 та транспортного засобу марки MITSUBISHI L300 д.р.н. ВІ 7445 АВ, власником якого є гр. ОСОБА_3, під керуванням водія ОСОБА_3, який керуючи вказаним транспортним засобом перед виконанням лівого повороту не впевнився у безпеці виконання свого маневру, не зайняв відповідного крайнього положення на проїзній частині, не надав переваги в русі, внаслідок чого допустив зіткнення з ТЗ марки «CHEVROLET/AVEO» д.р.н. ВІ 5227 ВТ в результаті чого останній отримав механічні ушкодження бокової правої частини кузова автомобіля.

Як вбачається із п. 3 ч. Б Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №202.13.2168462 від 15.04.2013 р. дана дорожньо-транспортна пригода визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування.

Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом п. 3 ч.1 ст. 20 Закону України "Про страхування" до обов'язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке ч.16 ст. 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Як вбачається з п.п. 9.7.3 ч. Б Договору страхування розмір завданих збитків визначається та страхове відшкодування виплачується страховиком або уповноваженим представником страховика на підставі, зокрема, за погодженням між страховиком та страхувальником - калькуляції щодо вартості відновлювального ремонту ТЗ, складеної із застосування програмного комплексу Audatex аварійним комісаром, обраним страховиком, або акту виконаних робіт та закритого наряд-замовлення з квитанцією про сплату коштів.

Згідно до статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Пунктом 2.1.19 частини «Б» Договору страхування визначено, що франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором по кожному та будь-якому страховому випадку. Франшиза визначається у відсотках від страхової суми по договору.

Відповідно до умов п. 8 ч. «Б» Договору страхування франшиза за ризиком «ДТП» становить 2% від страхової суми 133 330,00 грн..

У відповідності до звіту №483-1 про оцінку ТЗ марки «CHEVROLET/AVEO» д.р.н. ВІ 5227 ВТ від 25.10.2013 р., складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро Асистас», а саме оцінювачем ОСОБА_4, копія якого наявна в матеріалах справи, вартість відновлювального ремонту застрахованого позивачем ТЗ марки «CHEVROLET/AVEO» д.р.н. ВІ 5227 ВТ, складає 5 718,15 грн.

Згідно ремонтної калькуляції №3/13/3382 від 08.11.2013 р. складеній на основі компютерної програми Audatex вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу з врахування ПДВ становить 5 718,15 грн.

Відповідно до страхового акту №3.13.3382-1 від 25.11.2013 р. страхове відшкодування згідно договору страхування №202.13.2168453 від 15.04.2013 р. становить 3 051,55 грн. (5 718,15 2 666,60 грн. франшиза).

За умовами п.14 Договору розмір страхового відшкодування визначається без врахування фізичного зносу.

Як свідчать матеріали справи, страховиком - Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» складено та підписано Страховий акт №3.13.3382-1 від 19.11.2013 р. за Договором добровільного страхування наземного транспорту №202.13.2168462 від 15.04.2013 р., відповідно до якого вищевказана ДТП кваліфікована згідно Договору страхування як страховий випадок та прийнято рішення про виплату вигодонабувачу ПАТ «Ідея Банк» страхового відшкодування в сумі 3 051,55 грн.

Відповідно до п. 9.3 ч. Б виплата страхового відшкодування проводиться Страховиком на підставі письмової заяви Страхувальника та/або листа Вигодонабувача і страхового акту, що складається Страховиком.

Як вбачається з листа вих.№16.1-06/93800 від 18.11.2013 р. ПАТ «Ідея Банк» повідомив ТДВ «Експрес Страхування», що оскільки станом на 18.11.2013 р. існує непогашена кредитна заборгованість д. Семенова Костянтина Володимировича перед ПАТ «Ідея Банк», за кредитом, наданим згідно кредитного договору №910.21762 від 15.04.2013 р., страхове відшкодування у повному розмірі потрібно направити на відповідний р/р ПАТ «Ідея Банк». Копія листа долучена позивачем до матеріалів справи.

Згідно з п. 8.5.8 ч. Б Договору страхування страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування протягом 20 (двадцяти) робочих днів з дати підписання страхового акту.

Таким чином, у відповідності до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту №202.13.2168462 від 15.04.2013 р. сума страхового відшкодування в розмірі 3 051,55 грн. була перерахована Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на поточний рахунок ПАТ «Ідея Банк», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №20194 від 26.11.2013 р. на відповідну суму.

Заперечень щодо факту та розміру виплати страхового відшкодування за Договором страхування №202.13.2168462 від 15.04.2013 р., а також перебування отриманих автомобілем «CHEVROLET/AVEO» д.р.н. ВІ 5227 ВТ пошкоджень у причинно - наслідковому зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 19.10.2013 р., відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» Договору добровільного страхування наземного транспорту № 202.13.2168462 від 15.04.2013 р., а саме виплати страхового відшкодування в сумі 3 051,55 грн. у звязку із настанням страхового випадку вигодонабувачу шляхом перерахування на розрахунковий розрахунок останнього вартості відновлювального ремонту належного страхувальнику застрахованого ТЗ марки «CHEVROLET/AVEO» д.р.н. ВІ 5227 ВТ.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд звертає увагу, що згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або робото здатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих Вищим господарським судом України за результатами перегляду справ даної категорії справ (постанови ВГСУ від 23.08.2011р. у справі №42/92, від 07.08.2012р. у справі №2/22, від 01.03.2011р. у справі №47/372), звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Крім того, листом від 19.07.11 р. Верховним Судом України роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, наявність страхового акту №3.13.3382-1 від 25.11.2013 р. та платіжного доручення №20194 від 26.11.2013 р. є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 08.11.2013 р. у справі №552/7529/13-п встановлено, що 19.10.2013 р. о 12 год. 50 хв. по вул. Енгельса від вул. Горького в напрямку вул. Артема в м. Полтаві, в районні будинку №52 відбулась ДТП за участю ТЗ марки «CHEVROLET/AVEO» д.р.н. ВІ 5227 ВТ, власником якого є ОСОБА_2, під керуванням водія гр. ОСОБА_2 та транспортного засобу марки MITSUBISHI L300 д.р.н. ВІ 7445 АВ, власником якого є ОСОБА_3, під керуванням водія ОСОБА_3, який, керуючи вказаним транспортним засобом, перед виконанням лівого повороту, не впевнився у безпеці виконання свого маневру, не зайняв відповідного крайнього положення на проїзній частині, не надав переваги в русі, внаслідок чого допустив зіткнення з ТЗ марки «CHEVROLET/AVEO» д.р.н. ВІ 5227 ВТ, внаслідок чого скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст. 124КУпАП, у зв'язку з чим останнього притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення на користь держави штрафу в розмірі 340,00 грн.

За приписами ч. 1 ст. 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб в порядку регресу.

Відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно частини 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За таких обставин, в момент виплати страхового відшкодування у позивача - Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» виникло право зворотної вимоги (регресу) до гр. ОСОБА_3 - власника джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу MITSUBISHI L300 д.р.н. ВІ 7445 АВ, водій якого гр. ОСОБА_3, винний у вчиненні ДТП.

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов'язковим. Одним із видів обов'язкового страхування, згідно пункту 9 частини 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У відповідності до ст. 6 вищевказаного Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Судом встановлено за матеріалами справи, зокрема, згідно довідки №9286404 про відомості ДТП від 25.10.2013 р. та копії полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/1129922 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки MITSUBISHI L300 д.р.н. ВІ 7445 АВ, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована страхувальником - громадянином ОСОБА_5 застрахованого в Публічному акціонерному товаристві Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ОСОБА_6) з наступними умовами: ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 100 000,00 грн.; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.; франшиза 0,00 грн. ОСОБА_6 був чинним станом на 19.10.2013 р., тобто на момент скоєння ДТП.

З огляду на вищевикладене, у Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» як у страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту №202.13.2168462 від 15.04.2013 р. в межах виплаченої суми виникло право зворотної вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту відповідальності, визначеному полісом АС/1129922 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року №15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач отримує право зворотної вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач - Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» може реалізувати своє право шляхом подачі відповідного позову до суду. Таку ж позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 28.08.2012р. у справі №23/279).

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача із Заявою №3.3382 про відшкодування шкоди по полісу АС/1129922 за вих. №103/3.3382 від 22.01.2014 р., відповідно до якої позивач просить відповідача сплатити страхове відшкодування у сумі 3 051,55 грн..

Проте, вказана заява залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Суд зазначає, що правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

В силу ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Оскільки згідно із даними ОСОБА_6 № АС/1129922 та Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, які є предметом застави № 202.13.2168462 від 15.04.13 р. франшиза становить 0 грн. та 2666,60 грн. відповідно, отже розмір страхового відшкодування, яке просить стягнути позивач, враховуючи розмір завданого застрахованому позивачем транспортному засобу «CHEVROLET/AVEO» д.р.н. ВІ 5227 ВТ матеріального збитку та розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача в межах ліміту відповідальності відповідача за даним Полісом № АС/1129922 за спірним страховим випадком, правомірно зменшено на розмір франшизи, і становить 3051,55 грн..

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні свої зобов'язання щодо відшкодування Товариству з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» в порядку регресу суми в розмірі 3 051,55 грн. всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі, яку останній просить стягнути в позовній заяві.

Отже, з урахуванням наявності полісу № АС/1129922 відповідача, договірних зобов'язань між винною у скоєнні ДТП особою та страховою компанією відповідача, відповідальною особою є саме Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», до якого правомірно заявлено позов.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору добровільного страхування наземного транспорту №202.13.2168462 від 15.04.2013 р. та/або ОСОБА_6 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії № АС/1129922 або їх окремих положень суду не надано.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" встановлено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, Закону України Про страхування, Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ст. ст. 11, 202, 626, 993, 981, 1187, 1188, 1191 Цивільного кодексу України, ст. 354 Господарського кодексу України, ст. ст. 4-2, 4-3, 32, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компаня «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д; код 00034186) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (01004, м. Київ, вул. Червоноармійська, 15/2; код 36086124) 3 051 (три тисячі пятдесят одну) грн. 55 коп. страхового відшкодування та 1 827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 23 грудня 2015 року

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон