РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2015Справа №910/27810/15

За позовомВідкритого акціонерного товариства «Октябрьский»
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю «Камянка ОСОБА_1»
Простягнення 9 400 099,19 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник за довіреністю;

від відповідача: не зявився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Відкрите акціонерне товариство «Октябрьский» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Камянка ОСОБА_1» про стягнення 9 400 099,19 грн. з яких: 6 467 236,40 коп. основного боргу, 1 596 780,66 грн. пені, 94 721,11 грн. 3% річних, 1 241 361,02 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 30.10.2015 року порушено провадження у справі № 910/27810/15 та призначено її до розгляду на 20.11.2015 року.

18.11.2015 року представником позивача подано заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, яка буде розглянута судом у наступних судових засіданнях.

Представник позивача 19.11.2015 року через канцелярію суду подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено, а також письмове підтвердження відсутності аналогічного спору .

Також, 19.11.2015 року представник позивача через канцелярію суду подав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача 9 035 410,50 грн., з яких: 5 924 302,00 грн. основного боргу, 1 759 162,33 грн. пені, 110 585,16 грн. - 3% річних, 1 241 361,01 грн. інфляційних втрат.

Заява представника позивача про уточнення позовних вимог по суті є заявою про зменшення позовних вимог, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України судом прийнято дану заяву.

Справа розглядається в межах стягнення з відповідача 9 035 410,50 грн., з яких: 5 924 302,00 грн. основного боргу, 1 759 162,33 грн. пені, 110 585,16 грн. - 3% річних, 1 241 361,01 грн. інфляційних втрат.

Представник відповідача 20.11.2015 року через канцелярію суду подав клопотання про витребування доказів, а в судовому засіданні надав усні пояснення, відповідно до яких підтримав дане клопотання.

У судовому засіданні 20.11.2015 року представник відповідача надав усні пояснення, відповідно до яких проти задоволення клопотання про витребування доказів заперечував.

Суд, розглянувши клопотання про витребування доказів, не знаходить підстав для його задоволення, оскільки в матеріалах справи містяться докази, зазначені в даному клопотанні.

У судовому засіданні 20.11.2015 року, відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено перерву в судовому засіданні до 30.11.2015 року.

У судовому засіданні 30.11.2015 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, а також підтримав раніше подану заяву про вжиття заходів до забезпечення позову.

Представник відповідача у судовому засіданні 30.11.2015 року надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечував.

Заява про вжиття заходів до забезпечення позову буде розглянута судом у наступних судових засіданнях.

У судовому засіданні 30.11.2015 року, відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено перерву в судовому засіданні до 11.12.2015 року.

Представник відповідача в судове засідання 11.12.2015 року не з'явився, проте 10.12.2015 року через канцелярію суду подав письмові пояснення у справі та клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату починаючи з 14.01.2016 року.

У судовому засіданні 11.12.2015 року представник позивача надав усні пояснення, відповідно до яких вирішення клопотання про відкладення розгляду справи залишив на розсуд суду.

У звязку з неявкою в судове засідання представника відповідача, ухвалою суду від 11.12.2015 року розгляд справи відкладено на 21.12.2015 року.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, проте, 21.12.2015 року через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи на дату після 14.01.2015 року, в звязку з перебуванням представника відповідача у відпустці.

Представник позивача надав усні пояснення відповідно до яких проти задоволення клопотання про відкладення розгляду справи заперечував.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Згідно з п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

З огляду на викладене, враховуючи те, що про день, час та місце проведення судового засідання відповідач був повідомлений належним чином та не був позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представників відповідача, за наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України від 25 січня 2006 року № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 21.12.2015 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.05.2014 року між Відкритим акціонерним товариством «Октябрьский» (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Камянка ОСОБА_1» (покупець, відповідач) був укладений контракт №21/05/14-1 поставки продукції, відповідно до п. 1.1 якого продавець продає, а покупець купує виноматеріали (надалі «продукція»), в кількості, асортименті та по цінам, зазначеним в п. 6.2. або в специфікаціях підписаних обома сторонами.

Відповідно до п. 3.6 контракту поставка здійснюється партіями згідно специфікацій на відвантаження.

Згідно п. 5.1 контракту товар приймається покупцем: по кількості згідно товарно-транспортної накладної; по якості згідно документів, які підтверджують якість товару (сертифікат відповідності, посвідчення якості), виданими виробником продукції або продавцем.

Пунктом 6.1 контракту сторони погодили, що загальна вартість продукції, що поставляється становить суму всіх специфікацій по даному договору.

Відповідно до п. 6.2. контракту, ціна і умови оплати на продукцію, що поставляється зазначається в специфікаціях.

Контракт укладений строком на три роки і набирає чинності з моменту його підписання сторонами (п.11.1).

Додатком №1 до договору сторони погодили найменування, ціну, кількість та вартість продукції.

Згідно п. 1 додатку №1 до контракту оплата кожної партії виноматеріалів здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця протягом 180 календарних днів від дати поставки партії товару, при цьому 33% від цієї суми повинні бути сплачені до 120 дня, 33% до 150 дня, 34% до 180 дня, партія продукції встановлюється специфікацією на завантаження і супроводжується всіма необхідними документами.

Крім того, специфікаціями на кожну партію товару: № 1 від 23.05.2014 року, № 2 від 02.06.2014 року, № 3 від 04.06.2014 року, № 4 від 10.06.2014 року, № 5 від 12.06.2014 року, № 6 від 17.06.2014 року, № 7 від 19.06.2014 року, № 8 від 24.06.2014 року, № 9 від 26.06.2014 року, № 10 від 02.07.2014 року, № 11 від 07.07.2014 року, № 12 від 09.07.2014 року, № 13 від 14.07.2014 року, № 14 від 16.07.2014 року, № 15 від 23.07.2014 року, № 16 від 29.07.2014 року, № 17 від 04.08.2014 року, № 18 від 06.08.2014 року, № 19 від 06.08.2014 року, № 20 від 11.08.2014 року, № 21 від 20.08.2014 року, № 22 від 27.08.2014 року, № 23 від 01.09.2014 року, № 24 від 03.09.2014 року, № 25 від 08.09.2014 року, № 26 від 10.09.2014 року, № 27 від 15.09.2014 року, № 28 від 18.09.2014 року, № 29 від 22.09.2014 року, № 30 від 26.09.2014 року, № 31 від 01.10.2014 року, № 32 від 06.10.2014 року, № 33 від 08.10.2014 року, № 34 від 13.10.2014 року, № 35 від 17.10.2014 року, № 36 від 31.10.2014 року, № 37 від 05.11.2014 року, № 38 від 10.11.2014 року, № 39 від 26.11.2014 року, № 40 від 05.12.2014 року, № 41 від 10.12.2014 року, № 42 від 16.12.2014 року, № 43 від 17.12.2014 року, № 44 від 22.12.2014 року, № 45 від 25.12.2014 року, № 46 від 25.12.2014 року, № 47 від 15.01.2015 року, № 48 від 20.01.2015 року, № 49 від 22.01.2015 року, № 50 від 27.01.2015 року, № 51 від 12.02.2015 року, № 52 від 18.02.2015 року, № 53 від 02.03.2015 року, № 54 від 04.03.2015 року, № 55 від 10.03.2015 року, № 56 від 12.03.2015 року, № 57 від 16.03.2015 року, № 58 від 18.03.2015 року, № 59 від 25.03.2015 року, № 60 від 31.03.2015 року, № 61 від 06.04.2015 року, № 62 від 10.04.2015 року, № 63 від 15.04.2015 року, № 64 від 17.04.2015 року, № 65 від 21.04.2015 року, № 66 від 19.05.2015 року, сторони погодили порядок розрахунку за кожну партію товару, що поставляється, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця протягом 180 календарних днів від дати поставки партії товару, при цьому 33% від цієї суми повинні бути сплачені до 120 дня, 33% до 150 дня, 34% до 180 дня.

На виконання умов контракту №21/05/14-1 від 21.05.2014 року позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 11 263 402,00 грн., що підтверджується:

- видатковими накладними: №РН-96 від 26.05.2014 року, №РН-121 від 26.05.2014 року, №РН-119 від 24.06.2014 року, №РН-115 від 19.06.2014 року, №РН113 від 17.06.2014 року, №РН-107 від 12.06.2014 року, №РН-106 від 10.06.2014 року, №РН-102 від 05.06.2014 року, №РН-101 від 03.06.2014 року, №РН-150 від 30.07.2014 року, №РН-142 від 23.07.2014 року, №РН-135 від 16.07.2014 року, №РН-131 від 14.07.2014 року, №РН-125 від 09.07.2014 року, №РН-124 від 07.07.2014 року, №РН-122 від 02.07.2014 року, №РН-188 від 27.08.2014 року, №РН-180 від 20.08.2014 року, №РН-163 від 06.08.2014 року, №РН-156 від 04.08.2014 року, №№РН-200,201 від 30.09.2014 року, №№РН-198,199 від 22.09.2014 року, №№РН-196,197 від 18.09.2014 року, №РН-195 від 16.09.2014 року, №РН-194 від 10.09.2014 року, №РН-191 від 08.09.2014 року, №РН-190 від 03.09.2014 року, №РН-189 від 01.09.2014 року, №№РН-202,203 від 02.10.2014 року, №№РН-204,205 від 06.10.2014 року, №РН-206 від 08.10.2014 року, №РН-207 від 14.10.2014 року, №РН-208 від 27.10.2014 року, №РН-231 від 26.11.2014 року, №РН-216 від 10.11.2014 року, №РН-213 від 05.11.2014 року, №РН-209 від 03.11.2014 року, №РН-259 від 26.12.2014 року, №РН-257 від 25.12.2014 року, №РН-255 від 24.12.2014 року, №РН-250 від 21.12.2014 року, №РН-249 від 19.12.2014 року, №РН-206 від 08.10.2014 року, №РН-245 від 10.12.2014 року, №РН-241 від 08.12.2014 року, №РН-4 від 28.01.2015 року, №РН-3 від 23.01.2015 року, №РН-2 від 20.01.2015 року, №РН-1 від 15.01.2015 року, №РН-8 від 12.02.2015 року, №РН-16 від 19.02.2015 року, №РН-44 від 31.03.2015 року, №РН-30 від 17.03.2015 року, №РН-21 від 03.03.2015 року, №РН-22 від 05.03.2015 року, №РН-26 від 12.03.2015 року, №РН-33 від 19.03.2015 року, №РН-43 від 28.03.2015 року, №РН-25 від 10.03.2015 року, №РН-48 від 07.04.2015 року, №РН-53 від 23.04.2015 року, №РН-52 від 17.04.2015 року, №РН-51 від 15.04.2015 року, №РН-50 від 15.04.2015 року, №РН-69 від 20.05.2015 року;

- товарно-транспортними накладними серії 00 АААА №№: 50, 51, 52, 53, 25, 43, 83, 48, 33, 26, 22, 44, 30, 21, 16, 8, 1, 2, 3, 4, 241, 245, 249, 250, 255, 257, 259, 209, 213, 216, 231, 208, 207, 206, 205, 204, 202, 203, 189, 190, 191, 194, 195, 197, 196, 198, 199, 200, 201, 156, 163, 172, 180, 188, 122, 124, 125, 131, 135, 142, 150, 101, 102, 106, 107, 113, 115, 119, 121, 96;

- довіреностями типової форми №М-2, виданими відповідачем на отримання цінностей від ВАТ «Октябрьский» за договором №21/05/14-1 від 21.05.2014 року: № 363, 389, 405, 415, 425, 442, 446, 460, 468, 489, 495, 506, 521, 541, 560, 576, 577, 598, 599, 617, 635, 654, 678, 683, 688, 694, 703, 709, 714, 729, 744, 755, 764, 780, 791, 830, 842, 883, 900, 936, 945, 962, 964, 978, 996, 999, 19, 34, 38, 49, 80, 90, 119,125, 133, 136, 144, 163, 195, 205, 224, 233, 239, 245, 264, 329.

Проте, відповідач отриманий від позивача товар оплатив частково, на суму 5 339 100,00 грн., що підтверджується випискою банку по рахунку позивача за період з 14.07.2014 року по 18.11.2015 року, в звязку з чим його заборгованість становить 5 924 302,00 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав про те, що позивач належно поставив товар по якому наступив строк оплати на суму 5 678 885,00 грн., вартість якого була частково оплачена відповідачем, в звязку з чим, за розрахунком відповідача його заборгованість за контрактом становить 339 785,00 грн.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Підписання відповідачем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фіксує факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України.

В силу наведених вище положень законодавства прийняття відповідачем продукції від позивача є підставою виникнення у відповідача зобов'язання оплатити вказану продукцію відповідно до змісту товаророзпорядчих документів на неї.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов контракту №21/05/14-1 від 21.05.2014 року позивач поставив відповідачу товар на суму 11 263 402,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними за період з 26.05.2014 року по 20.05.2015 року.

Проте, відповідач свої зобовязання з оплати поставленого товару виконав частково на суму 5 339 100,00 грн., у звязку з чим заборгованість відповідача за контрактом №21/05/14-1 від 21.05.2014 року складає 5 924 302,00 грн.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, враховуючи те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 5 924 302,00 грн.

Позивач за прострочення строків сплати за поставлений товар нарахував просить суд стягнути з відповідача 110 585,16 грн. три відсотки річних та 1 241 361,01 грн. інфляційних нарахувань (згідно наданого розрахунку).

Відповідач, надав власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до якого їх розмір становить 66 323,17 грн. та 526 549,43 грн., відповідно.

Додатком №1 до контракту та специфікаціями на поставку кожної окремої партії товару сторони погодили порядок розрахунку за поставлений товар шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця протягом 180 календарних днів від дати поставки партії товару, при цьому 33% від цієї суми повинні бути сплачені до 120 дня, 33% до 150 дня, 34% до 180 дня.

Проте, при здійсненні розрахунку 3% річних та інфляційних втрат відповідачем не було враховано погоджений сторонами порядок розрахунку за поставлений позивачем товар, а також не враховано прострочення відповідача з оплати поставленого позивачем товару за специфікаціями №№1-22.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідачем прострочено виконання свого обовязку по своєчасній оплаті отриманого товару за контрактом №21/05/14-1 від 21.05.2014 року, адже всупереч умов наведеного контракту у визначений контрактом строк не було здійснено у повному обсязі оплату за отриманий товар, що є підставами для застосування до відповідача господарських санкцій, обумовлених договором, та відповідальності за несвоєчасне виконання зобовязання.

Здійснивши перерахунок трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобовязання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю, а саме, 110 585,16 грн. та 1 241 361,01 грн., відповідно.

Позивач за прострочення строків сплати за поставлений товар нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в сумі 1 759 162,33 грн.

Згідно п.1. статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Враховуючи те, що умовами контракту №21/05/14-1 від 21.05.2014 року не визначено відповідальності відповідача у вигляді пені за порушення відповідачем грошових зобовязань за контрактом, господарський суд дійшов висновку про те, що підстави для стягнення пені відсутні, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись із позовною заявою до Господарського суду міста Києва, позивачем була подана заява про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові суми, що належать відповідачу.

В обґрунтування поданої заяви позивач посилається на те, що є підстави вважати, що відповідач може вжити заходів щодо відчуження свого майна та грошових коштів, що зробить неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з власної ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Враховуючи те, що позивачем не надано суду доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування заходу до забезпечення позову та не наведено відповідного обґрунтування можливості ухилення відповідача від виконання судового рішення, господарський суд дійшов висновку про те, що заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись, ст. ст. 32, 33, 49, 66, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Камянка ОСОБА_1» (місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. П.Мирного, буд. 16/13, літера А, ) на користь Відкритого акціонерного товариства «Октябрьский» (місцезнаходження: 67761, с. Олексіївка, Білгород-Дністровського р-н, Одеська обл., ) 5 924 302 (пять мільйонів девятсот двадцять чотири тисячі триста дві) грн. 00 коп. - основного боргу, 110 585 (сто десять тисяч пятсот вісімдесят пять) грн. 16 коп. 3% річних, 1 241 361 (один мільйон двісті сорок одну тисячі триста шістдесят одну) грн. 01 коп. інфляційних втрат, 109 143 (сто девять тисяч сто сорок три) грн. 72 коп. судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Спичак О.М.

Повне рішення складено

28.12.2015 року.