КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2015 р. Справа№ 910/18778/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Тищенко О.В.

Іоннікової І.А.

за участі представників:

від позивача: ОСОБА_2 - представник

від відповідача: Толста Л.К. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Господарського суду Київської області від 29.09.2015 року у справі №910/18778/15 (суддя: Кошик А.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

про стягнення 172 547,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Банк Національний Кредит» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення 172547,35 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.07.2015 матеріали справи № 910/18778/15 передано за підсудністю до Господарського суду Київської області.

Рішенням Господарського суду Київської області від 29.09.2015 у справі № 910/18778/15 позов задоволено повністю.

На підставі рішення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» 44600,10 грн. заборгованості за кредитом; 4 272,84 грн. заборгованості за процентами; 326,63 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів; 6 636,35 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту; 80,22 грн. 3 % річних від простроченої суми процентів; 829,71 грн. 3% річних від простроченої суми кредиту; 527,22 грн. індексу інфляції за час прострочки по сплаті процентів; 10 274,28 грн. індексу інфляції за час прострочки по кредиту; 15 000,00 грн. штрафу за прострочку кредиту; 90 000,00 грн. штрафу за прострочку процентів.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 29.09.2015 у справі № 910/18778/15 скасувати в частині нарахування 3% річних, індексу інфляції, штрафу за прострочку процентів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дослідив матеріали справи, неповно та не всебічно з'ясував всі фактичні обставини, дослідив не всі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 25.11.2015.

Представник позивача 24.11.2015 через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні 25.11.2015 оголошено перерву до 09.12.2015.

Представники сторін у судове засідання 09.12.2015 з'явились та надали пояснення по суті спору.

Представник відповідача у судовому засіданні надав письмові обґрунтування щодо розрахунків до апеляційної скарги.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

22.02.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Національний Кредит» (Банк) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (Позичальник) було укладено Договір кредиту № 15ю/2012/05-165/2-1, з відповідними змінами та доповненнями (надалі - Кредитний договір).

Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов'язався надати Позичальнику грошові кошти (надалі - кредит) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, у сумі 300 000,00 грн., зі сплатою 28,0 % процентів річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеними Тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться у Додатку № 1 до цього Договору, з встановленим п. 1.1 Кредитного договору графіком погашення суми основної заборгованості та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості до 21.02.2015 року.

Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється у валюті Кредиту щомісячно в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі.

Положеннями п. 2.5. Кредитного договору сторони погодили, що сплата процентів за користування Кредитом здійснюється у валюті Кредиту щомісячно до 5 (п'ятого) числа місяця, наступного за місяцем, за який нараховані проценти, на рахунок в Банку, а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, Банком виконано умови Кредитного договору, відповідно до п. 2.1. Кредитного договору перераховано Позичальнику кредитні кошти на його поточний рахунок в сумі 300 000,00 грн., що підтверджується виписками по особовим рахункам та заявою Позичальника на перерахування коштів.

Однак, Позичальником порушено умови Кредитного договору і в термін до 21.02.2015 року не повернуто Банку заборгованість за кредитом та не сплачено проценти за користування кредитними коштами.

Умовами п.4.4. Кредитного договору передбачено, що у разі невиконання Позичальником зобов'язань визначених п.3.3.2.- 3.3.17. цього Договору, порушення Позичальником або третьою особою, з якою укладений договір забезпечення виконання зобов'язань за Кредитом, умов договорів, визначених п.1.3. цього Договору, протягом більше ніж 15 (п'ятнадцять) днів, термін надання Кредиту вважається таким, що закінчився, та, відповідно, Позичальник зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня погасити Кредит, сплатити проценти за фактичний час використання Кредиту, комісії та нараховані штрафні санкції.

Згідно з п. 4.2. Кредитного договору у разі прострочення Позичальником строків сплати процентів та комісій, визначених цим Договором та Тарифами, а також прострочення строків повернення Кредиту, визначених пп. 1.1., 2.11.1., 3.2.4., 4.4., 5.4. цього Договору, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 1 (один) процент, в національній валюті від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов'язань за цим Договором.

Пунктом 4.3. Кредитного договору визначено, що у разі порушення Позичальником вимог п.п 3.3.2.-3.3.17. цього Договору, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 5 (п'ять) процентів від суми Кредиту, визначеного п. 1.1. цього договору, за кожний випадок.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позов мотивовано тим, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем заборгованості за ним утворилась заборгованість в сумі 172 547,35 грн. з яких:

44 600,10 грн. заборгованості за кредитом;

4 272,84 грн. заборгованості за процентами;

326,63 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів;

6 636,35 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту;

80,22 грн. 3 % річних від простроченої суми процентів;

829,71 грн. 3% річних від простроченої суми кредиту;

527,22 грн. індекс інфляції за час прострочки по сплаті процентів;

10 274,28 грн. індекс інфляції за час прострочки по кредиту;

15 000,00 грн. штраф за прострочку кредиту;

90 000,00 грн. штраф за прострочку процентів.

30.01.2015 року на адресу відповідача було направлено вимогу № 05.1-05/385 про погашення заборгованості за Кредитним договором, яка залишена без задоволення.

Враховуючи, що 21.02.2015 року було неробочим днем, заборгованість в повному обсязі мала бути повернута у відповідності до п. 2.4. Кредитного договору до 20.02.2015 року, тобто 19.02.2015 року до кінця робочого дня.

З наведеного вбачається, що позовні вимоги в частині нарахування пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 20.02.2015 року по 28.02.2015 року виходячи із суми заборгованості по кредиту 44 600,10 грн. є обґрунтованими та правомірно задоволені судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами Договір за правовою природою є кредитним договором, за яким, згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Нормами ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання наявності заборгованості по кредиту та процентам по кредиту, висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 44 600,10 грн. та по процентам за користування кредитом в сумі 4 272,84 грн., а отже вимога про їх стягнення є обґрунтованою, відповідачем не спростованою, і підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Судом досліджено та встановлено, що позивачем нарахована пеня по кожному періоду на фактичні суми заборгованості, існування яких у відповідні періоди відповідачем не заперечено та не спростовано, що відповідає п. 4.2 Кредитного договору.

Натомість, розглянувши вимоги позивача щодо стягнення штрафу за прострочку кредиту в сумі 15 000,00 грн. та штрафу за прострочку процентів в сумі 90 000,00 грн. (за 6 випадків прострочення), колегія суддів зазначає, що позивачем не обґрунтовано належними та допустимими доказами які саме випадки порушення умов Кредитного договору відповідачем стали підставою для застосування зазначених штрафних санкцій та не доведено, що за одночасну прострочку по оплаті процентів та заборгованості по кредиту штрафні санкції передбачені п. 4.3. Кредитного договору підлягають одночасному застосуванню за обома підставами.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується неналежне виконання відповідачем Кредитного договору в частині сплати заборгованості по кредиту та процентам, колегія суддів приходить до висновку, що за зазначені порушення з відповідача підлягає стягненню 15 000,00 грн. штрафу (5% від суми Кредиту).

Враховуючи встановлені судом обставини щодо наявності заборгованості відповідача по процентам за користування кредитом, по поверненню кредитних коштів, та факту прострочення сплати процентів за користування кредитом, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про стягнення пені та часткове задоволення вимог в частині стягнення штрафу.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що заперечення апелянта щодо наявності підстав для стягнення з нього інфляційних втрат та 3% річних є необґрунтованими.

3% річних та інфляційні нараховані на прострочені суми як по кредиту, так і по процентам за користування кредитом за періоди фактичного прострочення в розмірі, що відповідає вимогам ст. 625 Цивільного кодексу України, а тому вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України у постанові має бути зазначено новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

Під час розгляду справи, судом було встановлено, що відповідачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір в розмірі меншому ніж передбачено положеннями Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла на момент подання апеляційної скарги.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду; апеляційних скарг у справі про банкрутство; заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами сплачується судовий збір в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання позовної заяви мало бути сплачено судовий збір в сумі 3450,94 грн., а отже за подання апеляційної скарги відповідач мав сплатити 3796,03 грн. (3450,94 грн * 110%), натомість відповідачем сплачено лише 2648,00 грн., таким чином з відповідача підлягає стягненню на користь Державного бюджету 1148,03 грн. недоплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 29.09.2015 року у справі № 910/18778/15 підлягає зміні у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 29.09.2015 по справі № 910/18778/15 змінити.

3.Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (08300, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» (04053, м. Київ, Тургенєвська, 52/58; ) 44600,10 грн. заборгованості за кредитом; 4 272,84 грн. заборгованості за процентами; 326,63 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів; 6 636,35 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту; 80,22 грн. 3 % річних від простроченої суми процентів; 829,71 грн. 3% річних від простроченої суми кредиту; 527,22 грн. індексу інфляції за час прострочки по сплаті процентів; 10 274,28 грн. індексу інфляції за час прострочки по кредиту; 15 000,00 грн. штрафу за прострочку кредиту та процентів.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (08300, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в доход Державного бюджету України 1650,94 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.»

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» (04053, м. Київ, Тургенєвська, 52/58; ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (08300, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 1980,00 (тисячу дев'ятсот вісімдесят грн. 00 коп.) грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (08300, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в доход Державного бюджету України 1148,03 (одну тисячу сорок вісім грн. 03 коп.) грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Доручити Господарському суду Київської області видати наказ.

7. Матеріали справи № 910/18778/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді О.В. Тищенко

І.А. Іоннікова