номер провадження справи 33/152/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2015 Справа № 908/5516/15

за позовом Державного підприємства Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55) (70002, м. Вільнянськ Запорізької області, вул. Металістів, 1)

до відповідача: Камянської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101) (70050, смт. Камяне Вільнянського району Запорізької області, вул. Зелена)

про стягнення суми

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача : ОСОБА_1 довіреність № 7/8-80 від 26.11.2015 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 11/12-278 від 23.01.2015 р.;

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55), м. Вільнянськ Запорізької області звернулося в господарський суд Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Камянської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101), смт. Камяне Вільнянського району Запорізької області заборгованості за договорами купівлі-продажу № Г-4/133-12/Г-224 від 14.09.2015 р. та № Г4/165-12 від 26.11.2012 р. в розмірі 22640,37 грн., з яких: сума 11880,00 грн. основного боргу, сума 9700,93 грн. втрат від інфляції, сума 1059,44 грн. 3 % річних.

Обґрунтовуючи позов позивач посилався на те, що на виконання умов укладених між сторонами договорів купівлі-продажу № Г4/133-12/Г-224 від 14.09.2012 р. та № Г4/165-12 від 26.11.2012 р. позивач передав відповідачу ОСОБА_3 (пральний порошок) на загальну суму 11880,00 грн., проте, відповідач порушив свої зобовязання щодо оплати вартості ОСОБА_3, що потягло за собою нарахування передбачених ст. 625 ЦК України 3% річних та втрат від інфляції. Посилаючись на вищевикладене, на підставі ст.ст. 11, 525, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 29.10.2015 р. порушено провадження у справі № 908/5516/15, розгляд якої призначено на 01.12.2015 р.

Ухвалою суду від 01.12.2015 р. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 22.12.2015 р.

Відповідач у письмовому відзиві, проти наявності основного боргу в загальній сумі 11880,00 грн. не заперечив. Разом з тим, посилаючись на тяжке фінансове становище у звязку з постійним недофінансуванням коштами бюджетної установи та значною кредиторською заборгованістю, просить відмовити у задоволенні позову, в частині стягнення 3% річних та втрат від інфляції, посилаючись на ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України.

За клопотанням присутніх у судовому засіданні 22.12.2015р. представників сторін судовий процес здійснювався без застосування засобів технічної фіксації.

Письмовою заявою (вих. № 7/12-83 від 21.12.2015 р.) про зменшення позовних вимог, позивач, посилаючись на ст. 22 ГПК України, просив суд стягнути з відповідача суму 11880,00 грн. основного боргу.

Разом з тим, вподальшому в судовому засіданні 22.12.2015 р., позивач в порядку ст.ст. 22, 78 ГПК України подав до суду заяву про відмову від позову за позовними вимогами про стягнення суми 1059,44 грн. 3% річних та суми 9700,93 грн. втрат від інфляції. Заява підписана представником позивача ОСОБА_1, яка здійснює повноваження представляти інтереси позивача на підставі довіреності № 7/8-80 від 26.11.2015р. та має відповідні процесуальні повноваження.

У відповідності до ст. 22 ГПК України до прийняття рішення у справі позивач може відмовитись від позову. Згідно до ст. 78 ГПК України відмова позивача від позову викладається в адресованій господарському суду письмовій заяві. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Оскільки заява позивача не суперечить ст. 22, 78 ГПК України, не суперечить законодавству і не порушує чиїх небудь прав (охоронюваних законом інтересів), відмова позивача від позову за вказаними вимогами прийнята судом. Таким чином провадження у справі № 908/5516/15 за позовними вимогами про стягнення з відповідача суми 1059,44 грн. 3% річних та суми 9700,93 грн. втрат від інфляції слід припинити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно, заява позивача за вих. № 7/12-83 від 21.12.2015 р. про зменшення позовних вимог, залишається судом без задоволення, як процесуально безпідставна.

Із урахуванням викладених обставин предметом позову у справі № 908/5516/15 є позовна вимога ДП Підприємство Софіївської виправної колонії управління ДПС України в Запорізькій області (№ 55) про стягнення з Камянської виправної колонії управління ДПС України в Запорізькій області (№ 101) суми 11880,00 грн. основного боргу.

В судовому засіданні 22.12.2015 р. прийнято і проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд знаходить підстави для задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 14.09.2012 р. та 26.11.2012 р. між позивачем (Продавцем) та відповідачем (Покупцем) було укладено договори купівлі-продажу № Г-4/133-12/Г-224 та № Г4/165-12, відповідно (далі Договір № Г-4/133-12/Г-224 та Договір № Г4/165-12), за умовами яких Продавець приймає на себе зобов'язання передати у власність Покупцю ОСОБА_4 (пральний порошок).

Відповідно до п. 4.1 Договору № Г-4/133-12/Г-224 та Договору № Г4/165-12 оплата за поставлену продукцію перераховується Покупцем протягом 30 банківських днів згідно заявки у разі отримання бюджетних коштів на призначені закупки, після повної поставки ОСОБА_4, що підтверджується актом прийому-передачі ОСОБА_4 згідно виставленого рахунку та отриманої накладної.

Як встановлено судом, на виконання умов Договорів № Г-4/133-12/Г-224 та № Г4/165-12 позивач передав відповідачу ОСОБА_4 (пральний порошок) на загальну суму 11880,00грн., що підтверджується накладними: № 21/05-04 від 21.05.2012 р. на суму 6480,00грн., № 13/09-4 від 13.09.2012 р. на суму 4320,00 грн. та № 13/09-3 від 13.09.2012 р. на суму 1080,00 грн.

ОСОБА_4 отримано уповноваженим представником відповідача за Довіреностями № 82 від 21.05.2012 р., № 130 від 12.09.2012 р

В порушення свого зобов'язання щодо сплати вартості ОСОБА_4, відповідач оплату отриманої ОСОБА_4 не здійснив.

Претензіями (вих. № 7/12-960 від 28.02.2014 р., № 7/12-3339 від 27.06.2014 р., № 7/12-70 від 27.10.2015 р.) позивач вказував відповідачеві на факт невиконання останнім зобовязання по оплаті отриманої за Договорами № Г-4/133-12/Г-224 та № Г4/165-12 ОСОБА_4 та просив погасити існуючу заборгованість.

Претензії позивача були залишені відповідачем без задоволення.

Позовна вимога про стягнення з Камянської виправної колонії управління ДПС України в Запорізькій області (№ 101) суми 11880,00 грн. основного боргу, стала предметом судового розгляду у даній справі (із урахуванням заяви про відмову від позову за вимогами про стягнення 3% річних та втрат від інфляції).

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Як свідчать матеріали справи, між сторонами склалися господарські відносини з купівлі-продажу, що породили взаємні обовязки. Обовязки позивача виразились у передачі товару, а обовязки відповідача полягають в оплаті товару.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Факт поставки, кількість та вартість переданої за Договором ОСОБА_4 на суму 11880,00 грн. підтверджується долученими до матеріалів справи накладними № 21/05-04 від 21.05.2012 р. на суму 6480,00 грн., № 13/09-4 від 13.09.2012 р. на суму 4320,00 грн. та № 13/09-3 від 13.09.2012 р.

ОСОБА_4 отримано уповноваженим представником відповідача за Довіреностями № 82 від 21.05.2012 р., № 130 від 12.09.2012 р.

Факт поставки, кількість та вартість переданої за Договором ОСОБА_4 відповідачем не заперечується та не оспорюється.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порядок здійснення розрахунків узгоджено Сторонами в п. 4.1 Договорів № Г-4/133-12/Г-224 та № Г4/165-12, за змістом якого, оплата за поставлену продукцію перераховується Покупцем протягом 30 банківських днів згідно заявки у разі отримання бюджетних коштів на призначені закупки, після повної поставки ОСОБА_4, що підтверджується актом прийому-передачі ОСОБА_4 згідно виставленого рахунку та отриманої накладної.

Проте, відповідач у визначені Договором строки оплату отриманої ОСОБА_4 не здійснив.

Доказів погашення заборгованості в сумі 11880,00 грн. відповідач суду не надав.

Таким чином, враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобовязань в частині оплати отриманої ОСОБА_4, та вищезазначені приписи чинного законодавства України, а також з урахуванням викладеного, суд констатує правомірність заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 11880,00грн., у звязку з чим, задовольняє її у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. В даному випадку спір був доведений до суду з вини відповідача, оскільки внаслідок несвоєчасного виконання ним грошового зобовязання, позивач змушений був звернутись до господарського суду за судовим захистом порушеного права. Таким чином, судові витрати у справі (судовий збір в сумі 1218,00 грн.) покладаються на відповідача,

Керуючись ст.ст. 49, ст.ст. 80 ч. 1 п. 4, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі № 908/5516/15 за позовними вимогами про стягнення з Камянської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101), смт. Камяне Вільнянського району Запорізької області суми 9700,93 грн. втрат від інфляції та суми 1059,44 грн. 3 % річних.

Позов задовольнити.

Стягнути з Камянської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101) (70050, смт. Камяне Вільнянського району Запорізької області, вул. Зелена, ) на користь Державного підприємства Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55) (70002, м. Вільнянськ Запорізької області, вул. Металістів, 1, ) суму 11880 (одинадцять тисяч вісімсот вісімдесят) грн. 00 коп. основного боргу та суму 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України

22.12.2015 р.

Суддя М.В. Мірошниченко