Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

від "22" грудня 2015 р. Справа № 906/1586/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В. ,

при секретарі Антонюк Н.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. б/н від 27.10.2015;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 48455,42 грн

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 56372,39грн, з яких 27421,21грн основного боргу (з яких 20000,00грн - орендна плата, 6119,62грн - комунальні платежі, 1301,55грн - вартість ремонту), 14240,45грн інфляційних нарахувань, 822,64грн - 3% річних, 12670,09грн неустойки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором №6 оренди нежитлового приміщення від 01.10.2014.

08.12.2015 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 48455,42грн, з яких 27421,21грн основного боргу (з яких 20000,00грн - орендна плата, 6119,62грн - комунальні платежі, 1301,55грн - вартість ремонту), 11810,30грн інфляційних нарахувань, 653,27грн - 3% річних, 8570,68грн неустойки.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 08.12.2015 прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог.

Спір розглядається в межах зменшених позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Надав довідку від 22.12.2015, відповідно до якої заборгованість відповідача не змінилась та становить 49673,42 грн.

Відповідач свого представника в засідання суду не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно і належним чином, ухвала суду направлялась відповідачеві на адресу згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (м.Житомир, вул.Велика Бердичівська, 82).

Проте, 22.12.2015 до суду повернулася ухвала, яка направлялась на вищевказану адресу відповідача, з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання" (а.с.78-80).

Відповідно до п.11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 №01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Пунктом 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Отже, суд вжив всі необхідні заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи.

Проте, відповідач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, а тому неявка відповідача належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 01 жовтня 2014 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (позивач, орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (відповідач, орендар) укладено договір №6 оренди нерухомого майна (а.с.12-18), за умовами якого орендодавець зобов'язався передати у зворотне, строкове, платне користування (оренду) приміщення - тимчасовий магазин непродовольчих товарів (АДРЕСА_1), що є його власністю, а орендар зобов'язався прийняти об'єкт та сплачувати орендну плату на визначених у цьому договорі умовах (п.1.1 договору).

Пунктами 2.4-2.6 договору оренди встановлено, що адреса об'єкта оренди: м.Житомир, вул. Першого Травня, буд.41. Загальна площа об'єкта оренди 53,9 кв.м., згідно з поетажним планом. Вартість об'єкта оренди з врахуванням індексації становить 576750,00 грн.

Відповідно до п.2.8 договору оренди, приймання-передача об'єкта оренди оформляється відповідним актом, що підписується уповноваженими представниками сторін.

Згідно п.4.1 договору оренди, орендна плата за користування об'єктом оренди приміщення встановлюється в розмірі 4000,00грн за один місяць. Орендар зобов'язується до 10 числа першого поточного місяця з моменту підписання акту приймання - передачі орендованого майна внести на розрахунковий рахунок орендодавця грошові кошти в розмірі двомісячної орендної плати, а саме 8000,00грн, які будуть зараховані як орендна плата за перший і останній місяць оренди по даному договору.

Орендна плата, передбачена п.4.1 договору, сплачується незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно починаючи з першого місяця оренди авансовим платежем до 10 числа поточного місяця в гривнях по офіційному курсу НБУ на дату сплати (п.4.2 договору оренди).

Пунктами 4.4-4.5 договору визначено, що витрати по комунальним платежам (за фактично використану воду, тепло і електроенергію, послуги ЖКГ тощо) та витрати по обслуговуванню систем вентиляції та кондиціювання, охоронної та пожежної сигналізації, орендар сплачує самостійно на користь відповідних організацій. Витрати за користування телефоном орендар несе самостійно.

На виконання умов договору оренди №6 позивач передав, а відповідач прийняв приміщення, що знаходиться на першому поверсі будівлі, яка розташована за адресою: м. Житомир, вул.Першого Травня, вуд.41, що підтверджується актом прийому-передачі (а.с.19-21).

У зв'язку з неналежним виконанням ФОП ОСОБА_3 договірних зобов'язань позивач надіслав відповідачу вимогу від 23.02.2015, в якій повідомив про дострокове розірвання договору оренди нерухомого майна (а.с.23).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач взяті на себе зобов'язання за договором оренди від 01.10.2014 належним чином не виконував, внаслідок чого договір розірвано, однак орендна плата з період з 01.10.2014 по 28.02.2015 залишилась несплачена, в зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 27421,17грн боргу за договором №6 оренди нерухомого майна, з яких: 20000,00грн заборгованості по орендній платі, 6119,62грн комунальних послуг та 1301,55грн коштів, витрачених на ремонт пошкоджених орендарем елементів об'єкту оренди.

Оцінивши в сукупності наявні в матеріалах справи докази, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.

Як свідчать встановлені обставини справи, за своєю правовою природою правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору оренди майна №6 від 01.10.2014, є зобов'язальні правовідносини з найму, оренди речі. Договір підписаний представниками сторін, за формою та змістом відповідає нормам чинного законодавства, зокрема, Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено вище, пунктом 4.1 договору сторони домовились, що орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності щомісячно починаючи з першого місяця оренди авансовим платежем до 10 числа поточного місяця.

Отже, строк виконання зобов'язання відповідача щодо сплати орендної плати визначено умовами договору №6 оренди нерухомого майна від 01.10.2014.

Відповідно до розрахунку позивача у відповідача перед позивачем за період з 01.10.2014 по 28.02.2015 існує заборгованість з орендної плати в сумі 20000,00грн, оскільки в порушення договору оренди відповідач орендну плату не сплачував.

З матеріалів справи вбачається, що орендна плата нарахована відповідно до умов договору та згідно норм чинного законодавства. Докази про сплату орендної плати відсутні.

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення 20000,00грн заборгованості з орендної плати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується стягнення з відповідача витрат по комунальним платежам у розмірі 6119,62грн та коштів витрачених на ремонт пошкоджених орендарем елементів об'єкту оренди в сумі 1301,55 грн, суд зазначає наступне.

Так, умовами договору оренди визначено, що витрати по комунальним платежам (за ф а к т и ч н о використану воду, тепло і електроенергію, послуги ЖКГ тощо) та витрати по обслуговуванню систем вентиляції та кондиціювання, охоронної та пожежної сигналізації, орендар сплачує самостійно на користь відповідних організацій. Витрати за користування телефоном орендар несе самостійно.

Позивачем в якості доказу безпосереднього використання відповідачем води, тепла, електроенергії, послуг ЖКГ та користування телефоном у період дії договору оренди №6 з 01.10.2014 по 28.02.2015 надано суду рахунок №1783 КП "Житомирводоканал" від 20.03.2015, квитанцію КП "ВЖРЕП №16"ЖМР за січень 2015 року, повідомлення Житомирського КАТП 0628 за січень 2015 року за послуги з вивезення побутових відходів, рахунки №1608 з надання послуг з теплопостачання від 03.03.2015 та 26.02.2015 та рахунок ПАТ "Укртелеком" за січень 2015

Понесення позивачем витрат на оплату вищевказаних комунальних послуг у розмірі 6119,62 грн підтверджується квитанціями (а.с.27-31).

Однак, договором оренди визначено, що орендар самостійно сплачує на користь відповідних організацій вказані витрати. Відшкодування вказаних витрат відповідачем позивачу договором не передбачено.

Також позивачем не доведено, що кошти у розмірі 1301,55грн, витрачені орендодавцем на ремонт пошкоджених саме орендарем елементів об'єкту оренди.

Враховуючи викладене, вимоги про стягнення на користь позивача заборгованості за комунальні послуги в сумі 6119,62грн та коштів, витрачених на ремонт пошкоджених орендарем елементів об'єкту оренди у розмірі 1301,55грн с безпідставними та не підлягають задоволенню.

Крім цього позивач просить стягнути з відповідача 8570,68грн пені за несвоєчасну сплату орендної плати.

Відповідно до п.п. 8.2.1 договору у випадку порушення умов по сплаті орендних платежів орендар несе відповідальність у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.

Згідно приписів ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.230 ГК України штраф та пеня є одними з видів штрафних санкцій, які визнаються як господарські санкції у вигляді грошової суми, котру учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

З розрахунку позивача по договору №6 від 01.10.2014 (а.с.67-68) вбачається, що останній при здійсненні розрахунку пені не врахував п.6 ст.232 ГК України, відповідно до якого нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно розрахунку, здійсненого господарським судом, загальний розмір пені складає 4257,97грн. У стягненні 4312,71грн пені слід відмовити.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 653,27грн 3% річних та 11810,30грн інфляційних.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов'язання боржник на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції та нараховані 3% проценти річних.

З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснює нарахування 3% річних та інфляційних окремо на суму заборгованості з орендних платежів, на заборгованість з комунальних послуг та по витратам на повернення орендованого майна у попередній стан (а.с.69-72).

Розмір 3% річних та інфляційних за період з жовтня 2014 по вересень 2015 , що нараховані на заборгованість з орендної плати у розмірі 20000,00грн, згідно розрахунку, здійсненого господарським судом, складає 523,07грн та відповідно 9568,20грн

Щодо 3% річних та інфляційних нарахованих позивачем на заборгованість з комунальних послуг та по витратам на повернення орендованого майна у попередній стан, суд вважає дану вимогу такою, що не підлягає задоволенню, оскільки безпідставними є вимоги про стягнення боргу за комунальні послуги та по витратам на ремонт пошкоджених орендарем елементів об'єкту оренди. Позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних в даному випадку є похідними від них, а тому не підлягають задоволенню.

За вказаних обставин, суд відмовляє в позові в частині стягнення 130,20грн 3% річних та 2242,10грн інфляційних за необґрунтованістю.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач доказів сплати заборгованості не надав, доводів позивача не спростував.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню на суму 34349,24грн, з яких: 20000,00грн - основного боргу, 4257,97грн - пені, 523,07грн - 3% річних та 9568,20грн - інфляційних.

Суд відмовляє в позові в частині стягнення 6119,62грн комунальних платежів, 1301,55грн коштів, витрачених на ремонт пошкоджених орендарем елементів об'єкту оренди, 4312,71грн пені, 130,20грн 3% річних та 2242,10грн інфляційних.

Судовий збір відповідно до ч.2 ст.49 ГПК України, якою передбачено, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору, покладається на відповідача у повному обсязі, оскільки він спонукав позивача звернутись до суду.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (10002, м.Житомир, вул.Велика Бердичівська, 82, ідентифікаційний код НОМЕР_1)

на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (10009, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2)

- 20000,00грн - основного боргу;

- 4257,97 грн - пені;

- 523,07 грн - 3% річних;

- 9568,20 грн - інфляційних;

- 1218,00 грн - судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 28.12.15

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1- в справу;

2- відповідачу (рек. з пов.)