ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року Справа № 922/3399/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого-судді суддів:Демидової А.М., Воліка І.М. (доповідача), Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "БК "Форт-Пост"
на постанову від 26.10.2015
Харківського апеляційного господарського суду
у справі№ 922/3399/15
господарського суду Харківської області
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Форт-Пост"
до1) Публічного акціонерного товариства "Банк "Меркурій", 2) Державної іпотечної установи,
провизнання договору недійсним
В судове засідання прибули представники сторін:
позивачаУльянов Д.В. (дов. від 18.06.2015 № 10);
відповідача-1не з'явились;
відповідача-2Калінін І.М. (дов. від 24.07.2015 № 5603/15/1);
ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "БК "Форт-Пост" (надалі - ТОВ "БК "Форт-Пост") звернулося до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Меркурій" (надалі - ПАТ "Банк "Меркурій", відповідач-1), Державної іпотечної установи (надалі -відповідач-2) про

- визнання недійсним Договору іпотеки нерухомого майна №17/3.3-з, що укладений між ТОВ "БК "Форт-Пост", яке виступило майновим поручителем ПАТ "Банк "Меркурій" та Державною іпотечною установою, посвідчений 20.03.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. за реєстровим № 608;

- зняття заборони на відчуження об'єкту нерухомості - нежитлових приміщень цокольного поверху № 1-:-11, 17-:-26, 30-:-59, площею 1045,3 кв. м; 1-го поверху № 45-:-63 площею 464,9 кв. м, загальною площею 1510,2 кв. м, у житловому будинку літ. "А-16", які знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Цілиноградська, 48-В;

- виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна обтяження, що зареєстровані в реєстрі 20.03.2013 за № 609 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., на підставі Договору іпотеки нерухомого майна № 17/3.3-з, укладеного між ТОВ "БК "Форт-Пост", яке виступило майновим поручителем ПАТ "Банк "Меркурій" та Державною іпотечною установою, посвідченого 20.03.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. за реєстровим № 608;

- виключення з Державного реєстру іпотек запис про державну реєстрацію Договору іпотеки нерухомого майна №17/3.3-з, укладеного між ТОВ "БК "Форт-Пост", яке виступило майновим поручителем ПАТ "Банк "Меркурій" та Державною іпотечною установою, посвідченого 20.03.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. за реєстровим № 608.

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.08.2015 у справі № 922/3399/15 (суддя Прохоров С.А.), позов задоволено повністю.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.10.2015 (колегія суддів: Могилєвкін Ю.С. - головуючий, судді - Пушай В.І., Плужник О.В.), апеляційну скаргу задоволено; рішення господарського суду Харківської області від 07.08.2015 по справі № 922/3399/15 скасовано та прийнято нове, яким в позові відмовлено; стягнуто з ТОВ "БК "Форт-Пост" на користь Державної іпотечної установи 609, 00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, позивач - ТОВ "БК "Форт-Пост" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.10.2015 скасувати, а рішення господарського суду Харківської області від 07.08.2015 залишити в силі. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права та невірно застосовано норми матеріального права, і зокрема, ст. ст. 33, 34 ГПК України, ст. ст. 5, 17 Закону України "Про іпотеку", ст. ст. 4, 203, 215 Цивільного кодексу України, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Відповідч-2 - Державна іпотечна установа у відзиві на касаційну скаргу заперечив проти її доводів та просив залишити оскаржувану постанову суду без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Відповідач-1 не скористався правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та відзив на касаційну скаргу позивача до Вищого господарського суду України не надіслав, що не перешкоджає касаційному перегляду оскаржуваного судового акту.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України, заслухавши представників сторін та перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами, 20.03.2013 між Державною іпотечною установою (Іпотекодержатель) та "БК "Форт-Пост" (Іпотекодавець), який виступає майновим поручителем за зобов'язанням відповідача-1 - ПАТ "Банк "Меркурій" (боржник), укладений Договір іпотеки нерухомого майна № 17/3.3.-з, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., за реєстровим № 608 (в редакції Договору про внесення змін та доповнень № 1 від 13.08.2013, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., за реєстровим № 2347 та Договору про внесення змін та доповнень № 2 від 03.02.2014, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., за реєстровим № 271), за умовами якого Іпотекодержателю передано в іпотеку нерухоме майно належне Іпотекодавцю на праві власності, а саме: 17/100 (сімнадцять сотих) об'єкту нерухомого майна - нежитлових приміщень цокольного поверху №1-:-11, 17-:-26, 30-:-59, площею 1045,3 кв. м; 1-го поверху №45-:-63, площею 464,9 кв. м, загальною площею 1510,2 кв. м, у житловому будинку літ. "А-16", які складаються з нежитлових приміщень 1-го поверху № 45-50, 54 та 56, площею 256,40 кв. м, у житловому будинку літ. "А-16", які знаходяться за адресою: Харківська область, місто Харків, вул. Цілиноградська, 48-В. Іпотека за цим Договором є засобом забезпечення повернення боржником - ПАТ "Банк "Меркурій" іпотекодержателю - Державній іпотечній установі фінансового кредиту, виданого за Кредитним договором №17/3 від 01.11.2011 (п. п. 1.1., 1.3. Договору іпотеки).

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог місцевий господарський суд, виходив з того, що на дату укладення Договору про внесення змін та доповнень № 2 до Договору іпотеки нерухомого майна №17/3.3 від 20.03.2013, за умовами якого в іпотеку передано 17/100 об'єкта нерухомості, який належить іпотекодавцю та не був виділений в натурі шляхом виготовлення окремого технічного паспорту, не було проведено реєстрацію права власності на це майно як на окремий об'єкт нерухомості, що є порушенням частини 3 ст. 5 Закону України "Про іпотеку", а тому з урахуванням вимог ст. 203, 215, 207 Цивільного кодексу України оспорюваний договір визнаний недійсним як такий, що укладений з порушенням актів цивільного законодавства. З урахуванням вимог ст. 17 Закону України "Про іпотеку", якою визначено, що у разі визнання іпотечного договору недійсним, іпотека припиняється, а відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку, судом також задоволено позовні вимоги про знятття заборони на відчуження спірного об'єкту нерухомості та виключення з Державних реєстрів обтяжень зареєстрованих за недійсним правочином.

Апеляційний господарський суд повторно переглядаючи справу дійшов протилежних висновків виходячи з того, що за умовами Договору іпотеки від 20.03.2013 в іпотеку передавалось окреме нерухоме майно, що підтверджено копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Доказів порушення прав будь-яких інших співвласників нерухомого майна під час укладення договору, а також Договору про внесення змін та доповнень від 03.02.2014 до Договору іпотеки нерухомого майна № 17/3.3-3 від 20.03.2013, яким визначено предмет іпотеки як 17/100 об'єкту нерухомого майна, позивачем не надано, а отже договір укладений з дотриманням положень ст. 203 Цивільного кодексу України, що свідчить про відсутність підстав для визнання його недійсним. З огляду на такі обставини, апеляційним господарським судом скасовано рішення місцевого суду та прийнято нове рішення про задоволення позовних вимог.

Проте, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що такі висновки судів попередніх інстанцій є передчасними, оскільки зроблені з порушенням приписів ст. 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно з пунктами 1, 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі ст. 43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог ст. 42 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При цьому, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частиною 3 ст. 5 Закону Укпаїни "Про іпотеку" передбачено, що частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Вирішуючи спір по суті, судами не надано належної правової оцінки оспорюваному договору з урахуванням вищенаведених законодавчих приписів та не встановлено обставини щодо того, яке майно було передане в іпотеку на момент укладення оспорюваного договору, і зокрема, частина об'єкта нерухомого майна чи майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується правовстановлюючими документами на момент виникнення спірних правовідносин; та чи не порушує передача частини не виділеного нерухомого майна, яке знаходиться у житловому будинку, прав інших співвласників. З'ясування зазначених обставин слугуватиме підставою для встановлення правильності та обгрунтованості заявлених позовних вимог.

Враховуючи, що вказані обставини мають суттєве значення для правильного вирішення справи та не були в повному обсязі досліджені як судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції, тому рішення та постанову попередніх судових інстанцій не можна визнати такими, що відповідають вимогам закону і вони підлягають скасуванню, а справа, з урахуванням приписів пункту 3 частини 1 ст. 1119 ГПК України, направленню на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час нового розгляду належить врахувати вище викладене та у відповідності до вимог закону постановити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Форт-Пост" задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.10.2015 та рішення господарського суду Харківської області від 07.08.2015 у справі № 922/3399/15 скасувати.

Справу № 922/3399/15 направити на новий розгляд до господарського суду Харківської області в іншому складі суду.

Головуючий, суддя А.М. Демидова

Судді : І.М. Волік

С.Р. Шевчук