ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2015 р.Справа № 916/3063/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я.

суддів: Ліпчанської Н.В., Савицького Я.Ф.

при секретарі судового засідання Будному О.В.

за участю представників сторін у судовому засіданні від 23.12.2015 р.:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2, за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного вищого навчального закладу Інститут післядипломної освіти Одеський морський тренажерний центр

на рішення господарського суду Одеської області від 18.08.2015 року

по справі № 916/3063/15

за позовом: Приватного вищого навчального закладу Інститут післядипломної освіти Одеський морський тренажерний центр

до відповідача: Державної судноплавної компанії Чорноморське морське пароплавство

про визнання додаткової угоди частково недійсною

У судовому засіданні 23.12.2015 р. згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Приватний вищий навчальний заклад Інститут післядипломної освіти Одеський морський тренажерний центр (далі Інститут, позивач) звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Державної судноплавної компанії Чорноморське морське пароплавство (далі ДСК ЧМП, Компанія, відповідач) про визнання укладеного 30.04.2014 р. між сторонами адендуму до договору бербоут-чартера № ОД-2703 недійсним в частині внесення змін у бокс 22.

У правове обґрунтування позову Інститут послався на ч. 1 ст. 203, ст.ст. 215, 216, 217, 524, 533 ЦК України.

Рішенням господарського суду Одеської області від 18.08.2015 р. по справі № 916/3063/15 (суддя Лепеха Г.А.) у задоволенні позову відмовлено.

Вказане судове рішення мотивовано необґрунтованістю позовних вимог та непідтвердженістю їх відповідними доказами.

Не погодившись з рішенням суду, Інститут звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення господарського суду Одеської області від 18.08.2015 р. скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, вважаючи оскаржуване рішення таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме ст.ст. 1, 212 КТМ України, ст. 509 ЦК України, ст. 43 ГПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ДСК ЧМП не погоджується з доводами апеляційної скарги, оскаржуване рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для скасування або зміни даного рішення.

У засіданнях суду апеляційної інстанції представники сторін підтримали свої правові позиції щодо оскаржуваного рішення суду.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, надавши оцінку всім обставинам справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом правильно встановлено та підтверджено в процесі перегляду справи апеляційним господарським судом, що 31.03.2009 р. між Державною судноплавною компанією Чорноморське морське пароплавство (судовласник) та Приватним вищим навчальним закладом Інститут післядипломної освіти Одеський морський тренажерний центр (фрахтувальник) укладено договір бербоут-чартеру (проформа Бімко 2001 р.) № ОД-2703, за умовами якого судновласник передає фрахтувальнику у фрахт навчальне тренажерне судно „Лісозаводськ (стяг Україна, регістровий тоннаж 8527БРТ, місто побудови: Польща, 1990р.) терміном на пять років.

У боксі 21 договору передбачено, що строк дії чартеру становить 5 років.

Ставка фрахту 90000,00 грн. щомісячно, включаючи ПДВ (бокс 22).

У боксі 25 договору зазначено, що валюта гривня, порядок оплати щомісячно на протязі 5 банківських днів після виставлення рахунку судовласником або згідно ст. 11.

Згідно п. 15 договору фрахтувальник зобов'язаний по закінченню строку дії чартеру повернути судно в безпечному і вільному від льоду порту чи місці, яке вказано в боксі 16.

30.04.2014 р. між сторонами було підписано аддендум до договору бербоут-чартеру, яким внесено зміни до боксу 21 договору та викладено його в наступній редакції:

Бокс 21. Строк дії чартера (ст.2) 5 років + 12 місяців + 12 місяців + 12 місяців + 12 місяців + 12 місяців.

Також вищезазначеним аддендумом було внесено зміни до боксу 22 договору, який викладено в наступній редакції:

Бокс 22. Ставка фрахту (ст. 11) 11688,31 доларів США. Застосовується додаткова ст. 34.

Аддендум є невід'ємною частиною договору бербоут-чартеру № ОД-2703 від 31 березня 2009 року та набуває чинності з 01 травня 2014 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 цього Кодексу).

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено ч.1 ст. 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст. 212 Кодексу торговельного мореплавства України фрахтувальник сплачує судновласнику фрахт в порядку і терміни, передбачені договором чартеру (фрахтування) судна на певний час.

Згідно ч.ч. 1, 2 статті 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Наведена стаття містить важливе для цивільного обороту правило щодо валюти вираження грошових зобов'язань. Загальне правило даної статті передбачає, що зобов'язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні. Це правило кореспондується з загальним положенням ст. 192 ЦК України, відповідно до якої законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Отже вираження ціни договору в гривнях є звичайним та вірним в разі укладення договорів між фізичними та юридичними особами - резидентами України.

Разом з тим, частина 2 зазначеної статті дозволяє сторонам зобов'язання визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Тобто фактично зафіксувати ціну договору (зобов'язання) в доларах США, ЄВРО та іншій іноземній валюті.

Зазначене правило розповсюджується і на господарські зобов'язання, незважаючи на те, що ст. 198 ГК України передбачає, що грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях, оскільки положеннями ст. 179 ГК України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів

За приписами ч.ч. 1, 2 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, незалежно від фіксації грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті, виконання такого зобов'язання є можливим виключно в гривнях.

У відповідності до п.п. 1.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошове зобов'язання виражається в грошових одиницях України або в грошовому еквіваленті в іноземній валюті.

Згідно ч. 10 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013 р. N 01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є, зокрема, недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, з аналізу вищевикладених положень чинного законодавства випливає, що грошове зобов'язання за загальним правилом має бути виконане в гривнях, однак таке зобовязання за згодою сторін може бути виражено як у грошових одиницях України гривнях, так і в грошовому еквіваленті в іноземній валюті.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони добровільно погодили умови адендуму від 30.04.2014 р., про що свідчать підписи та печатки сторін у адендумі та не заперечується самим скаржником.

Вказаним адендумом, який є невід'ємною частиною договору бербоут-чартеру № ОД-2703 від 31 березня 2009 року, внесено зміни, зокрема, до боксу 21 договору та визначено ставку фрахту - 11688,31 доларів США.

Як свідчать матеріали справи, позивач оплачував послуги за договором бербоут-чартера (зі змінами відповідно аддендума від 30.04.2014 р.) саме в гривнях відповідно курсу НБУ на день платежу.

Відтак, зазначена в аддендумі до договору бербоут-чартеру № ОД-2703 сума в 11688,31 доларів США була визначена сторонами лише як грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, що не суперечить актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а тому у даному випадку підстави для визнання укладеного 30.04.2014 р. між сторонами адендуму до договору бербоут-чартера № ОД-2703 недійсним в частині внесення змін у бокс 22 на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України відсутні.

Доводи Приватного вищого навчального закладу Інститут післядипломної освіти Одеський морський тренажерний центр, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються вищенаведеним.

Приймаючи до уваги вищевикладене, підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 18.08.2015 р. у справі № 916/3063/15 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя: Т.Я. Гладишева

Суддя: Н.В. Ліпчанська

Суддя: Я.Ф. Савицький