ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2015 р. Справа № 911/4660/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Профмайстер», м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Край -1», с.Бузова

про стягнення 47264,07 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Профмайстер» (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Край -1» (далі відповідач) про стягнення 47264,07 грн.

Провадження у справі №911/4660/15 порушено відповідно до ухвали суду від 21.10.2015 року та призначено справу до розгляду на 05.11.2015 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 05.11.2015 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Розгляд справи відкладався до 01.12.2015 року.

Позивач в судовому засіданні 01.12.2015 року надав витребувані судом докази та пояснення, позовні вимоги підтримав повністю. В судове засідання 01.12.2015 року відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, без поважних причин повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані сторонами докази та пояснення, судом встановлено наступне.

Згідно з частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом, ч. 1 статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом, ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільними кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів, ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Позивач зазначив, що впродовж травня 2015 року ТОВ «Профмайстер» передало, а відповідач ТОВ «Край-1» прийняв ОСОБА_2 (в асортименті) на загальну суму 47264,07 грн., що підтверджується видатковими накладними: СРк-0003784 від 01.05.2015р. на суму 4799 грн. 56 коп., СРк-0003785 від 01.05.2015р. на суму 15672 грн. 10 коп., СРк-0003851 від 06.05.2015р. на суму 18483 грн. 48 коп., СРк-0003852 від 06.05.2015р. на суму 1417 грн. 03 коп., СРк-0003960 від 08.05.2015р. на суму 3705 грн. 70 коп., СРк-0004176 від 16.05.2015р. на суму 4536 грн. 94 коп., які підписані та скріплені печатками та штампами сторін у справі (оригінали оглянуто в судовому засіданні).

Крім того, 29.05.2015 року відповідно до накладної повернення №1819 відповідач ТОВ «Край-1» повернув позивачу ОСОБА_2 (в асортименті) на загальну суму 1350,72 грн.

Відповідач поставлений позивачем ОСОБА_2 своєчасно та в повному обсязі не оплатив, 03.06.2015 року між сторонами було підписано акт звіряння взаємних розрахунків, за яким ТОВ «Край-1» визнало свій борг перед позивачем в розмірі 47264,07 грн., що відповідачем в ході розгляду спору не заперечено та не спростовано.

Згідно з ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

21.09.2015 року позивач у порядку досудового врегулювання спору надіслав на адресу відповідача вимогу на суму 47264,07 грн. з пропозицією погасити існуючу заборгованість в семиденний строк з дня отримання вимоги. Однак, відповідна вимога позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, враховуючи, що відповідач не здійснив оплату ОСОБА_2, однак поставлений ОСОБА_2 прийняв, оплата за такий ОСОБА_2 згідно з ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України мала бути проведена після отримання ОСОБА_2, тобто на наступний день. За наслідками розгляду спору судом встановлено заборгованість відповідача в сумі 47264,07 грн. основного боргу, що відповідачем не заперечено та не спростовано.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач заявлених до нього вимог не спростував, належних та допустимих доказів, які підтверджують виконання ним зобов'язань суду не надав.

За таких обставин, позовні вимоги позивачем обґрунтовані та доведені, відповідачем не заперечені та не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вищезазначене та керуючись статтями 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1» (08120, Київська обл., Києво-Святошинський район, с.Бузова, вул.Леніна, буд.215 А кім.3., код 22863249) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Профмайстер» (03057, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 72 код 33746736) 47264,07 грн. основного боргу та 1 218,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик