ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2015 р. Справа № 922/5572/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Потапенко В.І., суддя Тарасова І.В.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, довіреність № ГН-279-Ю/2015 від 02.11.2015

відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «ВУСО», м. Київ (вх. №5558 Х/3)

на рішення господарського суду Харківської області від 21.10.2015 по справі №922/5572/15

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «ВУСО», м. Київ до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія», м. Харків, про стягнення 66782,28 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія «ВУСО» звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія» 66782,28 грн. з яких: 47249,90 грн. невиплаченого страхового відшкодування , 963,12 грн. 3% річних, 18569,26 грн. інфляційного збільшення суми боргу та 1218 грн. судового збору.

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.10.2015 р. у справі № 922/5572/15 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія» на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «ВУСО» суму невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 47249,00 грн., витрати на сплату судового збору у розмірі 1218,00 грн. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 18569,26 грн. та 3 % річних в сумі 963,12 грн. - у задоволенні позову відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 21.10.2015 р. у даній справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 18569,26 грн. та 3 % річних в сумі 963,12 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що обовязок відповідача виплатити страхове відшкодування позивачу в порядку, передбаченому ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», є грошовим зобовязанням. У звязку з порушенням відповідачем грошового зобовязання до нього повинні застосовуватися правові наслідки, передбачені ст.625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3 % річних у розмірі, зазначеному позивачем.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, в судове засідання 23.12.2015 не зявився, про причини незявлення суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про отримання рекомендованого поштового відправлення , що міститься в матеріалах справи.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте відповідач не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обовязковою господарським судом, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обовязком сторони, колегія суддів вважає можливим розглянути справу по суті в судовому засіданні 23.12.2015 року за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом першої інстанції, 17.01.2014 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія «ВУСО» та фізичною особою ОСОБА_3 укладений договір добровільного страхування наземного транспорту за № 1 , відповідно до умов якого застрахований транспортний засіб - автомобіль «Subaru Impreza» (д.н. НОМЕР_1).

Страхова сума (ліміт відповідальності) за договором складає 113611,00 грн. Строк дії договору - до 16 січня 2015 року. (а.с. 15).

7 травня 2014 року в м.Харкові на перехресті вулиць Чернишевська та ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 ( власник ОСОБА_6А.), внаслідок якої пошкоджено автомобіль «Subaru Impreza» (д.н. НОМЕР_1).

Згідно вироку Київського районного суду м. Харкова від 21.01.2015 року, водій автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху та вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Виконуючи своє зобовязання згідно договору, позивач, на підставі заяви страхувальника ОСОБА_3 на виплату страхового відшкодування від 08.05.2014р. та страхового акта № 3131-02 від 05.08.2014, здійснив відшкодування завданої шкоди у розмірі 47249 грн.90коп. на користь страхувальника, про що свідчать платіжні доручення №8798 від 07.08.2014 року, №8811 від 08.08.2014 року, №8812 від 08.08.2014 року.

Як встановлено господарським судом першої інстанції, на момент скоєння ДТП, цивільна відповідальність винного у дорожньо-транспортній події водія транспортного засобу «ГАЗ» д.н. НОМЕР_4, була застрахована ОСОБА_2 акціонерним товариством "Харківська муніципальна страхова компанія" за договорам обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів № АС/3815919 (далі - поліс).

Позивач направив відповідачу вимогу від 01.10.2014 року про страхове відшкодування, яка була отримана останнім 06.10.2014 р. та залишена без задоволення, що стало підставою для предявлення позову про стягнення з відповідача 47249 грн. 90 коп. Крім того позивач просив стягнути з відповідача 963,12 грн. 3% річних та 18569,26 грн. інфляційного збільшення суми боргу за несвоєчасне виконання зобовязання по виплаті страхового відшкодування.

Приймаючи рішення про задоволення позову в частині стягнення 47249 грн.90 коп. страхового відшкодування , суд першої інстанції, застосовуючи норми матеріального права, зокрема ст.27 Закону України «Про страхування», ст. 993, ст.1166, ст.1187 Цивільного кодексу дійшов до висновку про необхідність задоволення позову та того, що розмір шкоди, право на вимогу якої перейшло до позивача, відповідач був зобовязаний відшкодувати позивачу в розмірі 47249 грн.90 коп.

Повторно переглядаючи справу, здійснивши оцінку обставинам справи та правомірності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права до даних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 47249 грн.90 коп. страхового відшкодування , виходячи з наступного.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини в сфері страхування врегульовано Цивільним Кодексом України, Законом України від 07.03.1996 № 85/96-ВР «Про страхування», Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з частинами четвертою і вісімнадцятою статті 9 Закону України Про страхування розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством, а франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно умов договору добровільного страхування № 1 від 17.01.2014 р., укладеного між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія «ВУСО» та фізичною особою ОСОБА_3, автомобіля «Subaru Impreza» (д.н. НОМЕР_1)., одним із страхових випадків визначається подія, у разі якої внаслідок ДТП було завдано шкоду автомобілю страхувальника (п.4.1.1 Договору).

Розмір страхового відшкодування визначається страховиком, виходячи із суми заподіяного в результаті настання страхового випадку матеріального збитку, але не більше розміру страхової суми, яка відповідно до п.3 Договору складає 113611,00 грн.

Підставою для визначення розміру збитків є рахунок станції технічного обслуговування, офіційного дилера, що виконує гарантійне обслуговування ТЗ (п.5.2. Договору).

Згідно п. 16.1 Договору, страхове відшкодування виплачується на підставі письмової заяви Страхувальника і Страхового акту про визнання випадку «страховим/не страховим», який складається Страховиком на підставі документів, що підтверджують факт настання страхового випадку і розмір заподіяного збитку.

Як вбачається з матеріалів справи, вартість відновлювального ремонту була визначена на підставі рахунків №347 від 19.05.2014 року та № від 19.05.2014 року.

Згідно звіту про оцінку № 14/5/447/615288 від 05.06.2014 року транспортного засобу «Subaru Impreza» д.н. НОМЕР_1, вартість матеріального збитку, завданого володільцю пошкодженого транспортного засобу визначена у розмірі 152171,25 грн. ( а.с. 35-37).

Розрахунок суми страхового відшкодування відображений в звіті Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «ВУСО» № 4881-20 від 13.06.2014 року, згідно з яким за договором добровільного страхування № 1 від 17.01.2014 р., сума заподіяного в результаті страхового випадку матеріального збитку, з урахуванням ліміту відповідальності по застрахованому тарнспортному засобу, становить 113611 грн., сума страхового відшкодування у звязку з настанням страхової події - 47249 грн.90 коп. ( а.с. 47-48).

Страховим актом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «ВУСО» № 3131-02 від 05.08.2014 року пошкодження в ДТП автомобіля НОМЕР_2 визнано страховим випадком та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 47249 грн.90 коп.(а.с. 49).

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі зазначених документів та згідно заяви страхувальника ОСОБА_3 на виплату страхового відшкодування від 08.05.2014р., позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 47249 грн.90коп. на користь страхувальника, що підтверджується платіжними дорученнями №8798 від 07.08.2014 року, №8811 від 08.08.2014 року, №8812 від 08.08.2014 року 25671,10 грн., копії яких містяться в матеріалах справи. (а.с. 51-52).

Статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до ОСОБА_5 на відшкодування завданої шкоди.

Цивільна відповідальність ОСОБА_5 на момент страхової події була застрахована в ПАТ "Харківська муніципальна страхова компанія" за договорам обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів № АС/3815919 (далі - поліс), яким передбачено ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну потерпілого в 50000,00 грн., та франшиза в сумі 0,00 грн.

Згідно зі ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою, у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходить право первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 27 Закону України Про страхування та статті 993 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобовязання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що господарським судом першої інстанції правомірно зазначено, що позивач, як страховик, отримує право вимоги потерпілої особи після виконання свого зобов'язання за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів .

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Позивач, виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором добровільного страхування наземного транспорту, отримав від останнього право вимоги до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія", яка застрахувала відповідальність перед третіми особами винного у заподіянні шкоди водія транспортного засобу «ГАЗ» д.н. НОМЕР_4.

Таким чином, позивач реалізував своє право кредитора шляхом предявлення вимоги до відповідача, оскільки за договором обовязкового страхування відповідач надав згоду на прийняття обовязку сторони боржника у деліктному зобовязанні, якщо воно виникне.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав ані суду першої інстанції, ані апеляційному господарському суду жодного доказу, який би спростовував наявність зобов'язання по відшкодуванню позивачу грошових коштів, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення коштів в сумі 47249,90 грн. правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин норм зобовязального права, зокрема ст.ст. 530, 625 ЦК України,

помилковими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вони ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та без урахування правової природи спірних правовідносин.

Так, встановлено, що цивільні права та обовязки сторін у спірних правовідносинах виникли з позадоговірних відносин, які регулюються, зокрема, нормами права, закріпленими в главі 82 ЦК України та законодавством про страхування.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає висновки господарського суду першої інстанції про відмову задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 18569,26 грн. та 3 % річних в сумі 963,12 грн. правильними.

З огляду на викладене, колегія суддів, діючи в межах повноважень, наданих суду апеляційної інстанції у відповідності з приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України, приходить до висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення господарського суду Харківської області від 21.10.15 р. у справі № 922/5572/15 відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «ВУСО», м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 21.10.15 р. у справі № 922/5572/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Потапенко В.І.

Суддя Тарасова І. В.