ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2015 р.Справа № 916/3522/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

суддів: Гладишевої Т.Я., Ліпчанської Н.В.

При секретарі судового засідання: Молодові В.С.

За участю представників сторін:

від відповідача - ОСОБА_1, за довіреністю № 01/11-623 від 27.07.2015р.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. Про час, дату та місце його проведення повідомлений належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

на рішення господарського суду Одеської області від 12.10.2015р.

по справі № 916/3522/15

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси

про стягнення 36 837 121,78 грн.

Встановила:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси", в якій просило стягнути з останнього суму основної заборгованості в розмірі 18 370 474,42 грн., суму на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення що складає 13 932 205,92 грн., 3% річних у розмірі 1 227 816,45 грн. та пеню у розмірі 3 306 624,99 грн.

Позов мотивований тим, що Комунальне підприємство Комунальне підприємство Теплопостачання міста Одеси не виконало свої зобов'язання за укладеним Договором купівлі-продажу природного газу від 31.07.2012р. № ТМО 407/12-БО-23 в частині оплати за поставлений природний газ, що є підставою для стягнення з відповідача нарахованих сум пені, інфляційних втрат та 3 % річних. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на положення ст.ст. 526, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 193, 231 Господарського кодексу України.

Відповідачем був поданий до господарського суду Одеської області відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти позовних вимог частково заперечував та просив суд зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій на 70%.

Рішенням господарського суду Одеської області від 21.10.2015р. (суддя Цісельський О.В.) позов задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" на користь Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз Україна 18 370 474 грн. 42 коп. основної заборгованості, 500 000 грн. 00 коп. пені, 721 236 грн. 66 коп. 3% річних, 13 932 205 грн. 92 коп. інфляційних, 73 грн. 00 коп. витрат на оплату судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду в частині стягнення основного боргу та інфляційних втрат мотивоване неналежним виконанням умов договору купівлі-продажу природного газу, укладеного між сторонами, в частині строків оплати отриманого природного газу.

В частині часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення 3 % річних суд першої інстанції послався на помилковість розрахунку зробленого позивачем. Крім того, місцевий господарський суд зменшив нараховану позивачем пеню керуючись приписами п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України та ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позивних вимог щодо стягнення пені у сумі 2 806 624,99 грн. та 3 % річних у сумі 506 579,79 грн. та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона посилається на те, судом першої інстанції не правильно застосовано приписи ст.83 ГПК України, ст.233 ГК України та ст.ст.551,549 ЦК України, оскільки у відповідача відсутні виняткові обставини, суд не мав права зменшувати розмір нарахованої пені на 74,88 %.

Апелянт звертає увагу на те, що Вищий господарський суд України, щонайменше у 7 постановах дійшов до висновку, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком в розумінні ст. 233 ГК України та п.3 ст. 83 ГПК України та підставою для зменшення пені.

Крім того, скаржник наполягає на тому, що судом першої інстанції невірно зроблений розрахунок 3 % річних.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання, призначене на 24 грудня 2015 року, представник позивача не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. Судова колегія розглядає справу за відсутності представника цієї сторони, оскільки явка сторін не визнавалась обов'язковою та неявка його у судове засідання не перешкоджає вирішенню спору.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи, судова колегія дійшла таких висновків.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 вересня 2013 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (Продавець) та Комунальним підприємством "Теплопостачання міста Одеси" (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № ТМО 407/12-БО-23, згідно умов якого Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору. Газ, що підлягає передачі за договором повинен був бути використаний Покупцем для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами, організаціями та іншими споживачами.

Пунктом 2.1 вищевказаного договору сторони визначили, що продавець передає покупцеві з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року газ обсягом до 45 720 тис. куб.м., у тому числі,

місяцьобсягмісяцьобсягмісяцьобсягмісяцьобсяг
січень9786квітень3674липень97жовтень3476
лютий8267травень1703серпень97листопад3960
березень7515червень98вересень997грудень6050
І кв.25 568ІІ кв.5475ІІІ кв.1191ІV кв.13486

Згідно п.п. 2.1.1, 2.1.2 договору, обсягі газу, що планується передати можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку. Допускається відхілення місячного обсягу переданого газу в розмірі +/- 5% від узгодженого сторонами п. 2.1 договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу.

Відповідно до умов п. 3.1 договору Продавець передає Покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі Покупця. Право власності на газ переходить від Продавця до Покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ Покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, повязану з правом власності на газ.

За умовами п.3.4 Договору не пізніше 5-го числа, наступного за місцем продажу газу, Покупець зобовязався надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акту приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязався повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, що підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати у письмові формі мотивовану відмову від підписання акту. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 5.1. Договору ціна на газ і тарифи на його транспортування установлюються НКРЕ.

У відповідності до п. 5.2 договору ціна за 1000 куб. м природного газу становить 3509,00 грн. без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%,

- ПДВ за ставкою 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 305,60 грн., ПДВ 20% - 61,12 грн., всього з ПДВ 366,72 грн.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу 3884,78 грн., крім того ПДВ 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ 4661,74 грн.

Пунктом 5.5. договору визначено, що його загальна вартість на дату укладення становить 177 612 294,00 грн., крім того ПДВ 20% - 35 522 458,80 грн., разом з ПДВ 213 134 752,80 грн.

Згідно умов викладених у розділі 6 договору сторони узгодили порядок та умови проведення розрахунків, згідно п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 -го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п.11.1. договору його дія в частині поставки газу поширювалась з 01.01.2013 року до 31.12.2013 року, а в частині розрахунків до їх повного здійснення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у частинах 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання умов Договору НАК "Нафтогаз України" поставив протягом січня-грудня 2013р., а КП "ТМО" прийняв природний газ в обсязі 30 936,358 тис. куб. м на загальну суму 143 473 561,74 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу:

від 30.09.2013р. за січень на суму 32 711 960,91 грн.;

від 30.09.2013р. лютий на суму 27 064 971,68 грн.;

від 30.09.2013р. березень на суму 27 882 271,89 грн.;

від 30.09.2013р. квітень на суму 9 203 604,78 грн.;

від 31.10.2013р. жовтень на суму 13 330 646,91 грн.;

від 30.11.2013р. листопад на суму 12 316 135,36 грн.;

від 31.12.2013р. за грудень на суму 20 963 970,21 грн.;

В порушення умов договору відповідач не здійснив оплату за спожитий природний газ у встановлені строки. Несплаченою залишилась сума заборгованості у розмірі 18 370 474,42 грн.

Доказів сплати за отриманий газ відповідач до суду не надав, таким чином, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо існування заборгованості Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси перед НАК "Нафтогаз України" у розмірі 18 370 474,42 грн., що підлягає стягненню.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

У звязку з тим, що в порушення п. 6.1 Договору відповідач не здійснив оплату за спожитий природний газ у встановлені строки, у звязку з чим згідно з п.7.2 Договору позивачем здійснено нарахування штрафних та фінансових санкцій на підставі пункту 7.2 Договору.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частина 6 ст.231 Господарського Кодексу України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем нараховано пеню у сумі 3 306 624,99 грн. Зазначена сума, на думку позивача, на підставі умов договору підлягає стягненню, однак місцевий господарський суд зменшив їх розмір на 84,88 % та стягнув з відповідача пеню у сумі 500 000 грн.

Зазначена обставина оскаржується позивачем в апеляційному порядку.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 83 Господарського кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України, частиною першою статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (пункт 3.17.4 постанови пленум Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. № 18).

З вищенаведених правових норм вбачається, що вирішення питання про зменшення штрафних санкцій законодавством віддано на розсуд суду, який досліджує та об'єктивно оцінює докази у справі, та при прийнятті рішення керується, в тому числі, власним переконанням, заснованим на суті правових норм та оцінці доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що даний випадок є винятковим з урахуванням наступного.

Відповідно до пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України "Про забезпечення додержання дисципліни газопостачання та поліпшення розрахунків за використаний природний газ" від 15.04.1999р. № 594, з подальшими змінами та доповненнями, запроваджено для комунальних підприємств теплоенергетики, водопостачання і водовідведення, міського електротранспорту схеми розрахунків, у яких передбачено, що кошти, які надходять на рахунки теплопостачальних підприємств за теплоносії, підприємств водопостачання і водовідведення, міського електротранспорту за надані послуги, розподіляються у відсотковому відношенні вартості спожитого природного газу та електроенергії до вартості виробленої теплоенергії та наданих послуг з водопостачання і водовідведення та міського електротранспорту та спрямовуються на розподільчі рахунки газозбутових підприємств Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" і енергопостачальних компаній.

Комунальне підприємство Теплопостачання міста Одеси являється комунальним підприємством, засновником якого є Одеська міська рада, а отже майно підприємства перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси.

Основною метою діяльності підприємства є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою та електричною енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності підприємства та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу (п. 2.1.1 Статуту підприємства). Комунальне підприємство Теплопостачання міста Одеси являється соціально ваговим субєктом господарювання, оскільки надає послуги теплопостачання та гарячого водопостачання 95 % споживачів м. Одеси різних категорій.

Відповідач знаходиться у тяжкому фінансовому стані, що є прямим наслідком накоплення збитків минулих років підприємств комунальної теплоенергетики за рахунок різниці у тарифах на теплову енергію. Як випливає зі Звіту про фінансовий стан на 31 грудня 2014 року дебіторська заборгованість споживачів КП Теплопостачання міста Одеси складала 249 742,00 грн., а станом на 31 березня 2015 року 366 921,00 грн. На 30 червня 2015 року така заборгованість становила 184 893,00 грн. Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що за підсумками 2014 року КП Теплопостачання міста Одеси є збитковим підприємством, про що свідчить Звіт про фінансові результати, згідно якого від здійснення господарської діяльності отримано збитковий сукупний результат у розмірі 28 875,00 грн. (а.с. 76-81)

Враховуючи обставини, що населення та бюджетні установи є основним споживачем, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно застосував приписи ст. 83 ГПК України.

Однак, суд першої інстанції зменшив суму пені виходячи із заявленого позивачем розміру пені у сумі 3 306 624,99 грн. не перевіривши його правильність.

Договір купівлі-продажу природного газу був укладений 30.09.2013р., але розповсюджує свою дії на відносини, які фактично склалися між сторонами з 1 січня 2013 року, у звязку з чим сторонами було підписано 30.09.2013 року Акти приймання-передачі газу за січень-квітень 2013 року. Тобіж позивач безпідставно здійснив нарахування штрафних санкцій в тому числі і до 14 жовтня 2013 року.

Колегія суддів з цього приводу зобовязала відповідача зробити контррозрахунок власної заборгованості виходячи з того, що період нарахування починається з жовтня 2013 року.

З контррозрахунку відповідача вбачається, що пеня складає 1 813 508,19 грн. Зазначена сума перевірена апеляційною інстанцію та встановлена як обґрунтована та правомірна.

Здійснивши оцінку співвідношення сум основного боргу та пені на предмет їх розумності виходячи з принципів справедливості та добросовісності, судова колегія вважає за необхідне зменшити пеню на 50 % враховуючи причини виникнення заборгованості по договору, а також той факт, що відповідач є важливим підприємством , яке знаходиться у тяжкому фінансовому стані.

За таких обставин, судова колегія змінює рішення суду першої інстанції в цій частині та стягує з відповідача на користь позивача 906 754,10 пені.

Відповідно до частині 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати за період з грудня 2013 року по травень 2015 року в сумі 13 932 205,92 грн.

Судова колегія перевіривши контррозрахунок інфляційних втрат зроблений відповідачем на вимогу ухвали Одеського апеляційного господарського суду від 01 грудня 2015 року встановила його відповідність вимогам чинного законодавства, у звязку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати у сумі 13 713 770,76 грн.

Також перевіривши розрахунок 3 % річних зроблений судом першої інстанції судова колегія встановила його помилковість, оскільки, по-перше: він зроблений починаючи з лютого 2013 року, а по-друге: в ньому в загалі відсутній заявлений позивачем розрахунок 3 % річних з липня 2014 року по червень 2015 року, який становить 330 днів.

Отже, судова колегія приймає до уваги контррозрахунок зроблений відповідачем та стягує з відповідача на користь позивача 3 % річних у сумі 907 119,68 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України слід задовольнити частково, а оскаржуване судове рішення змінити.

Відповідно до ст.ст. 44,49 ГПК України, судові витрати розподіляються пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.99, 101, 103 п.4, 104 п.3 ч.1, 105 ГПК України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 12.10.2015р. по справі № 916/3522/15 - змінити, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 18 370 474 (вісімнадцять мільйонів триста сімдесят тисяч чотириста сімдесят чотири) гривні 42 копійок основного боргу, 906 754 (дев'ятсот шість тисяч сімсот п'ятдесят чотири) гривні 10 копійок пені, 907 119 (дев'ятсот сім тисяч сто дев'ятнадцять) гривень 68 копійок 3% річних, 13 792 887 (тринадцять мільйонів сімсот дев'яносто дві тисячі вісімсот вісімдесят сім) гривень інфляційних, 73 080 грн. (сімдесят три тисячі вісімдесят) гривень витрат на оплату судового збору.

В іншій частині позову - відмовити.»

Господарському суду Одеської області доручити видати наказ із зазначенням усіх необхідних реквізитів сторін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до вимог ст.105 ГПК України і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 24.12.2015р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя Т.Я. Гладишева

Суддя Н.В. Ліпчанська