ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року Справа № 907/979/14

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Овечкін В.Е. - головуючого, Корнілова Ж.О.,
Чернов Є.В.
за участю представників: від позивача: від відповідача: розглянув касаційну скаргу ОСОБА_5. Ландовська М.В. Публічного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго"
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 29.09.2015 року
у справі№907/979/14 господарського суду Закарпатської області
за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_6
доПублічного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго"
проукладення договору в редакції позивача
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 16.06.2015 р. (суддя Ремецькі О.Ф.) позовні вимоги задоволено повністю та зобов'язано відповідача укласти з позивачем договір про постачання електричної енергії на умовах, викладених в проекті договору від 14.04.2014р., а також скласти технічні додатки відповідно до умов договору та надати їх позивачу. Крім того даним рішенням стягнуто з ПАТ „Закарпаттяобленерго" на користь ФОП ОСОБА_6 суму 1218 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Судове рішення мотивоване ст. 179 ГК України, ст. ст. 6, 627, 633 ЦК України, Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999р. № 1357 (надалі - Правила № 1357), Правилами користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики від 31.07.1996р., № 28 (надалі - Правила № 28). Суд першої інстанції, вважаючи, що дані правовідносини є публічними, в силу чого у відповідача виникає обов'язок по укладенню договору, вважаючи, що запропоновані позивачем умови договору відповідають вимогам закону, дійшов до висновку про підставність позовних вимог.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.09.2015р. (судді Дубник О.П., Матущак О.І., Скрипчук О.С.) рішення господарського суду Закарпатської області від 16.06.2015р. у цій справі скасувати і прийняти нове рішення.

Позов задоволити. Визнати укладеним на умовах Типового договору (додаток 3 до Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ України 31.07.1996р. № 28, зі змінами (МЮ 02.08.1996р. № 417/1442), договір на постачання електричної енергії між ФОП ОСОБА_6 та ПАТ "Закарпаттяобленерго".

Відповідач в касаційній скарзі просить постанову апеляційного господарського суду в частині задоволення позову скасувати з підстав неправильного застосування норм матеріального права, в позові відмовити.

Скаржник доводить, що суд в порушення норм ст.ст. 22, 84 ГПК України фактично змінив предмет позову, прийнявши рішення щодо вимог, які не заявлялися; порушено норми ст. 641 ЦК України, ст.ст. 179, 180, 181 ГК України, оскільки визнаний укладеним договір не відповідає вимогам, встановленим п.п. 3-10, 12, 15, 5.5, 5.6 ПКЕЕ; судом порушені норми ст.ст. 16, 20 ЦК України, оскільки вимоги позову не відповідають визначеним законом способам захисту порушеного права.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_6 у відзиві доводи скарги заперечує, як такі, що не відповідають вказівкам Вищого господарського суду України у постанові від 19.05.2015 р. при направленні справи на новий розгляд, вважає, що ухвалена судом апеляційної інстанції постанова відповідає нормам права, що регулює спірні правовідносини, просить.

Вищий господарський суд України, розглянувши доводи касаційної скарги, відзиву, заслухавши представників учасників судового процесу, що взяли участь в судовому засіданні, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.07.2007р. між Хустським районом електричних мереж Відкритого акціонерного товариства Енергопостачальна компанія "Закарпаттяобленерго" (правопопередник відповідача) та підприємцем ОСОБА_6 укладено договір про постачання електричної енергії №Р06/15-0717, відповідно до п.1.1. якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 167 кВт., а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до Договору, які є його невід'ємною частиною.

З додатків до вказаного договору вбачається, що ПАТ "Закарпаттяобленерго" обслуговувало за цим договором два об'єкти споживання електроенергії, зокрема, готель "ІНФОРМАЦІЯ_1" у АДРЕСА_1 (потужність у 7 кВт) та Виробнича база в АДРЕСА_2 (потужність 160 кВт).

29 липня 2013р. на підставі заяви ФОП ОСОБА_6 № 0011856 від 09.07.2013р., між тими ж сторонами договору укладено додаткову угоду до договору №Р06/15-0717 (недійсною в судовому порядку така не визнавалась), згідно якої розділ 1 договору викладено в новій редакції: "Постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору з дозволеною потужністю 7 кВт., а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, які є його невід'ємною частиною.

Вищевказаною додатковою угодою про внесення змін, зміни внесені також у додаток „Перелік об'єктів споживача, що живляться електроенергією від мереж ПАТ "Закарпаттяобленерго", на підставі чого об'єктом споживання електричної енергії за договором № РО6/15-0717 став лише готель „ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Встановленими обставинами доказується факт перебування у власності позивача об'єкту "Готель "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Водночас, судом встановлено факт приналежності на праві власності об'єкта "виробничої бази" за адресою: АДРЕСА_2, ФОП ОСОБА_7, з яким у відповідача існують договірні відносини по договору від 16.07.2013р. № 251771 (приєднана потужність 160 кВт).

Позивач заперечує факт підписання зазначених вище заяви та додаткової угоди і наполягає на укладенні договору про постачання електричної енергії в редакції позивача.

18 березня 2014р. Хустською РЕМ ПАТ "Закарпаттяобленерго" проведено технічну перевірку на об'єкті споживача - кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" АДРЕСА_1, за результатами якої уточнено однолінійну схему електропостачання об'єкта, що відображено в акті технічної перевірки №157/2014, який підписано позивачем та інспектором НРЕ ОСОБА_8.

На підставі зазначеного акта, відповідач вказує, що ним у зв'язку із змінами однолінійної схеми електропостачання та внесення змін у законодавство у 2010р., підготовлено проект відповідних змін до договору №Р06/15-0717 та 27.03.2014р., надано його споживачу, про що свідчить підпис в журналі видачі проектів договорів.

14 квітня 2014р. позивач надав, а Хустський РЕМ ПАТ "Закарпаттяобленерго" прийняв (вх. №00922) два підписані позивачем примірники проекту типового договору на постачання електричної енергії. Примірники договорів для укладення надсилались супровідним листом, в якому позивач просить переукласти договір №Р06/15-0717 від 06.07.2007р. на типовий договір про постачання електричної енергії до готелю "ІНФОРМАЦІЯ_1" у зв'язку із закінченням договору оренди, по об'єкту "виробнича база".

12 травня 2014р. відповідач направив позивачу лист №113-25/2772, в якому вказано, що проект договору направлений ФОП ОСОБА_6 не може бути розглянутий, оскільки між Хустським РЕМ ПАТ "Закарпаттяобленерго" та ФОП ОСОБА_6 укладений та діє договір про постачання електричної енергії №Р06/15-0717 від 06.07.2007р.

Також в даному листі відповідач повторно пропонує розглянути та підписати проект договору про внесення змін і доповнень від 29.03.2014р. до договору про постачання електричної енергії №Р06/15-0717 від 06.07.2007р.

29 травня 2014р. позивачем надано відповідачу лист-відповідь б/н від 27.05.2014 р., в якій ФОП ОСОБА_6 вказує на те, що зміни і доповнення до договору №Р06/15-0717 від 06.07.2007р. в редакції відповідача від 20.03.2014р. знову містять приєднаний об'єкт "виробнича база", крім того, вказаний договір не підписано у встановленому порядку начальником Хустської РЕМ ПАТ "Закарпаттяобленерго" та не скріплений його печаткою. При цьому, вказаним листом, позивач, вдруге звертається з вимогою про підписання типового договору про постачання електричної енергії, направленого 14.04.2014р. у зв'язку з тим, що до існуючого договору №Р06/15-0717 від 06.07.2007р. на підставі договору оренди на 11 місяців приєднано об'єкт "Виробнича база".

Наведене свідчить, що позивач звернувся до суду із вимогою укласти договір про постачання електричної енергії у запропонованій ним редакції через те, що сторони не змогли дійти згоди щодо врегулювання відносин з постачання/споживання електричної енергії після зміни переліку об'єктів споживання.

За загальним правилом договір є однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків, в т.ч. господарського зобовязання ( п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.174 Господарського кодексу України). При виникненні відповідного цивільного (господарського) правовідношення з підстав укладеного між сторонами договору, сторони згідно із ст. ст. 13, 14 Цивільного кодексу України здійснюють відповідні цивільні права та виконують обов'язки в межах, встановлених договором.

Апеляційна інстанція звернула увагу, що строк дії договору в проекті, поданому позивачем для укладення, закінчується 31.12.2014р., в той час як рішення суду приймалось 16.06.2015р. (позовна заява подана у канцелярію місцевого суду 02.10.2014р.).

Стаття 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до норм ч.1 ст.631 ЦК України та ч.7 ст.180 ГК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до Правил № 28 (п. 9.4. дод. № 3) строк дії договору є також істотною його умовою.

День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше (ч. 2 ст. 187 ГК України).

Таким чином, строк дії запропонованого позивачем до укладення договору, протягом якого сторони могли би здійснювати свої права та обов'язки за ним, закінчився.

В постанові Верховного суду України від 10.10.2012р. у справі № 6-110цс12 за позовом ТОВ "Ковальсько-Житлосервіс" до особа 10 про зобов'язання укласти договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території зроблено висновок про те, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступати від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. У разі невизнання права споживача на укладення договору, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями; Кабінет Міністрів України, уповноважені Президентом України міністерства, інші центральні органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Відповідно до ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Частина 6 цієї ж норми права визначає, що суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до норм ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно ч. 5 ст. 633 ЦК України актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов'язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996р. (у редакції постанови НКРЕ України від 17.10.2005р. N 910, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.08.1996р. за N 417/1442) затверджено Правила користування електричною енергією (далі - Правила № 28), що регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії). Дія цих Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Пункти 5.1., 5.2. Правил № 28 містять положення, відповідно до яких договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається. Між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом та споживачем укладається один договір про постачання електричної енергії за усіма об'єктами споживача, які розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом. За взаємною згодою сторін можуть бути укладені окремі договори про постачання електричної енергії за кожним об'єктом споживача.

При укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору (додаток 3).

Ініціатором укладення відповідного договору може бути будь-яка із сторін такого договору (п. 5.4. Правил № 28).

Статтею 181 ГК України визначено загальний порядок укладення господарських договорів. Особливості укладення господарських договорів на основі вільного волевиявлення сторін, примірних і типових договорів передбачені статтею 184 ГК України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

В статті 186 ГК України зазначено, що договірне оформлення організаційно-господарських зобов'язань може здійснюватися учасниками господарських відносин як на основі вільного волевиявлення сторін, так і на основі примірних договорів, якщо укладання таких договорів передбачено відповідними нормативно-правовими актами. Спрощений спосіб укладання організаційно-господарських договорів не допускається.

Згідно ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Наведене вище свідчить про те, що дані правовідносини мають публічний характер, в силу якого відповідач несе обов'язок надавати послуги з електропостачання позивачу на договірних умовах, що визначені у додатку № 3 до ПКЕЕ (типовий договір про постачання електричної енергії).

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про електроенергетику" передача електричної енергії - господарська діяльність, пов'язана з транспортуванням електричної енергії за допомогою електричних мереж на підставі договору.

Відповідно до положень п. п. 5.1., 5.4. Правил № 28, як зазначено вище, договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії і її споживачем, крім того, споживання електричної енергії без договору не допускається, а ініціатором укладення відповідного договору може бути будь-яка із сторін такого договору.

Таким чином, укладення договору про постачання електричної енергії на умовах типового договору є обов'язковим в силу вимоги однієї із сторін правовідносин по електропостачанню.

Оскільки, споживачем (позивачем) електроенергії зініційовано укладення договору про постачання електричної енергії, що зумовлює обов'язок енергопостачальника (відповідача) укласти такий, позов ФОП ОСОБА_6 слід задоволити та визнати укладеним на умовах Типового договору (додаток 3 до Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ України 31.07.1996р. № 28, зі змінами (МЮ 02.08.1996р. № 417/1442), договір на постачання електричної енергії між ФОП ОСОБА_6 та ПАТ "Закарпаттяобленерго".

Згідно зі ст.111-7 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція відхиляє доводи про захист судом права за межами вимог позову та у непередбачений законом спосіб з таких мотивів.

Відповідач у спірних відносинах є професійним учасником ринку надання послуг електропостачання, на відміну від позивача, тому, враховуючи, що укладення відповідних договорів поширено в практиці відповідача він несе обов'язок виступати добросовісним контрагентом та зобов'язаний усвідомлювати правові наслідки можливих неточностей з боку позивача. При встановленні змісту договору суд апеляційної інстанції правомірно виходив не із запропонованих позивачем умов та точності їх формулювання, а врахувавши специфіку відносин, що оптимально призводить до врегулювання спірних відносин у відповідній сфері, визнав обов'язковим укладення договору на типових умовах. При цьому, суд не визначав конкретних умов договору, оскільки такі містяться у типовому договорі, тому доводи про порушення конкретних пунктів ПКЕЕ не обґрунтовані та відхиляються.

Суд зазначає, що доводи скарги зводяться до намагання тлумачення на свою користь багатозначних та специфічних понять, що стосуються умов договору на електропостачання, що відноситься до сфери професійної діяльності відповідача, тому неточності формулювань не можуть тлумачитися та використовуватися проти позивача, який в силу умов законодавства, що регулює спірні відносини не є стороною, яка повинна пропонувати формулювання відповідних умов договору.

З врахуванням наданих суду касаційної інстанції повноважень, в межах перевірки правильності застосування норм права та відповідності правових висновків встановленим обставинам, касаційна інстанція не вбачає підстав для іншої оцінки доказів та висновків, а відтак, вважає, що підстав для скасування оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду не має.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 107, 108, 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 29.09.2015р. у справі №907/979/14 господарського суду Закарпатської області залишити без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення.

Головуючий, суддя В. Овечкін

судді Ж. Корнілова

Є. Чернов