ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 р. Справа № 917/2409/15

За позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарство "Полтаватеплоенерго", 36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2а

до Приватного підприємства "Український технічний, будівельний та обслуговуючий сервіс", АДРЕСА_1, 36004

про стягнення грошових коштів у сумі 105569,83 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: не з'явився

Після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного рішення.

Суть справи: розглядається позовна заява про стягнення 105569,83 грн. боргу за договором оренди транспортних засобів з екіпажем № 24-04-15/2 від 24.04.2015 року, з яких: 95 628,46 грн. основного боргу, 9 353, 25 грн. пені, 588,12 грн. 3 % річних.

Представник позивача на позовних вимогах наполягає з мотивів, зазначених у позовній заяві, зокрема посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди транспортних засобів з екіпажем № 24-04-15/2 від 24.04.2015 року в частині оплати.

Відповідач явку повноважного представника в засідання суду повторно не забезпечив, причини неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про що свідчить повідомлення про вручення ухвал суду від 20.11.2015 р. та 08.12.2015 р.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору, відсутність клопотання щодо продовження строку вирішення спору, спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив:

24 квітня 2015 року між сторонами було укладено договір оренди транспортних засобів з екіпажем (водіями) № 24-04-15/2 (далі по тексту - Договір), згідно якого орендодавець (позивач) зобов'язується передати Орендарю (відповідачу) в тимчасове платне володіння та користування транспортні засоби, визначені у цьому Договорі, а також зобов'язується забезпечити своїми силами його керування та технічну експлуатацію, а Орендар зобов'язується прийняти в тимчасове володіння та користування ТЗ під керуванням екіпажу (водіїв) Орендодавця і зобов'язується сплачувати Орендодавцю орендну плату та відшкодувати витрати Орендодавця на утримання екіпажу (водія) (п. 1.1 Договору).

У п.2.1. Договору сторони погодили, що транспортні засоби використовуватимуться Орендарем в зоні будівництва фортифікаційних споруд в м. Артемівськ Донецької області.

Згідно п. 3.1 Договору транспортні засоби передаються орендарю за актом приймання-передачі. Сторонами Договору були підписані акти приймання-передачі транспортних засобів: Кран КТА-25 від 30.06.2015 та Екскаватор ЕК-12 від 12.05.2015 р. та 30.06.2015 р. (а.с. -13).

Відповідно до п.5.2. договору, орендна плата вноситься протягом 5 банківських днів з дати підписання акта здачі-приймання транспортних засобів від Орендаря до Орендодавця.

Як вбачається з матеріалів справи, акт здачі-приймання послуг підписано та скріплено печатками сторін 28.08.2015 року на загальну суму 95628,46 грн. (а.с. - 16).

Однак, за даними позивача, всупереч взятим на себе зобов'язанням за Договором, відповідач договірні зобов'язання по орендній платі не виконав, в зв'язку з чим, заборгованість відповідача по договору оренди транспортних засобів з екіпажем (водіями) № 24-04-15/2 від 24.04.2015 р. становить 95628,46 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом щодо стягнення з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов договору.

Крім того, пунктом 8.3. Договору передбачено, що у разі прострочення сплати орендних платежів, відповідач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.

На підставі вказаного пункту договору та ст. 625 ЦК України позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 9353,25 грн. пені за період з 29.08.2015 р. по 11.11.2015 р. та 588,12 грн. 3% річних за період з 28.08.2015 р. по 11.11.2015 р.

Таким чином, загальна сума, заявлена до стягнення, становить 105569,83 грн.

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 798 ЦК України передбачено, що договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує.

Відповідно до ч.1 ст. 805 ЦК України, управління та технічна експлуатація транспортного засобу, переданого у найм з екіпажем, провадяться його екіпажем. Екіпаж не припиняє трудових відносин з наймодавцем. Витрати на утримання екіпажу несе наймодавець.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

На підставі матеріалів справи, поданих сторонами доказів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 95628,46 грн. є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами (договір оренди транспортних засобів з екіпажем від 24.04.2015 р., копія акту №2407 здачі-приймання послуг від 28.08.2015 р.) та підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Судом перевірено методику розрахунку пені, 3% річних з використанням калькулятора ІПС "Ліга". За результатами проведеного перерахунку, суд встановив, що позивач здійснює нарахування 9353,25 грн. пені за період з 29.08.2015 р. по 11.11.2015 р. та 588,12 грн. 3% річних за період з 28.08.2015 р. по 11.11.2015 р. Однак п. 5.2 договору передбачено, що оплата вноситься протягом 5 банківських днів з дати підписання акта приймання-передачі транспортних засобів від Орендаря Орендодавцеві. Акт №2407 здачі-приймання послуг на суму 95628,46 грн підписаний сторонами 28.08.2015 р. Таким чином, останнім днем, коли зобов'язання по оплаті орендної плати повинно бути виконано є 04.09.2015 р. Таким чином, здійснивши власний перерахунок пені та 3% річних, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення 534,47 грн. 3% річних за період з 05.09.2015 р. по 11.11.2015 р. та 8362,91 грн. пені за цей же період. В частині стягнення 53,65 грн. 3% річних та 990,34 грн. пені позовні вимоги задоволенню не підлягають як необгрунтовані.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Позивач надав належні докази обґрунтованості та правомірності позовних вимог. Відповідач правами, наданими йому ГПК України, не скористався, жодних доказів, що спростовували б факт наявності заборгованості чи її розмір, не надав.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судовий збір, сплачений позивачем, покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до приписів ст.49 ГПК України

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Український технічний, будівельний та обслуговуючий сервіс" (АДРЕСА_1, 36004, ) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарство "Полтаватеплоенерго" (36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2а, ) - 95628,46 грн. основного боргу, 8362,91 грн. пені, 534,47 грн. 3% річних та 1567,89 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити в задоволенні.

Повне рішення складено 25.12.2015 р.

Суддя Н.Г. Гетя