ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2015 року Справа № 904/1764/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Орєшкіної Е.В. (доповідач)

суддів: Пруднікова В.В., Широбокової Л.П.,

секретар судового засідання: Однорог О.В.,

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №б/н від 01.01.2015 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність №65 від 10.08.2015 р.;

від третьої особи представник у судове засідання не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 року у справі №904/1764/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еверест", м.Київ

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Тьюб", м. Нікополь, Дніпропетровська область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача товариства з обмеженою відповідальністю "Техноком", м. Запоріжжя

про стягнення 5 936 604 грн. 73 коп.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Еверест (надалі ТОВ ФК Еверест), з урахуванням уточнень позовних вимог, звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 Тьюб (надалі ТОВ ОСОБА_3 Тьюб) на свою користь 5 566 763 грн. 02 коп. основного боргу, 361 013 грн. 33 коп. пені, 132 456 грн. 69 коп. 3% річних, 73 080 грн. понесених витрат по сплаті судового збору та 400 000 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області про порушення провадження у справі №904/1764/14 від 24.03.2014 року до її участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено товариство з обмеженою відповідальністю "Техноком" (надалі ТОВ "Техноком").

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем перед третьою особою умов договорів поставки №14 від 05.01.2011 року, № ТФ 1117 від 21.11.2011 року, №840 від 09.08.2011 року та невиконанням відповідачем зобовязання перед позивачем, яке виникло внаслідок укладення між позивачем та третьою особою договору факторингу №2 від 10.12.2013 року, за яким третя особа відступила позивачу права грошової вимоги за вищезазначеними договорами поставки.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2014 року у справі №904/1764/14 (суддя Красота О.І.) позов задоволено частково; з ТОВ ОСОБА_3 Тьюб на користь ТОВ ФК Еверест стягнуто 5 554 519 грн. 02 коп. основного боргу, 360 253 грн. 32 коп. пені, 132 206 грн. 35 коп. 3% річних та 72 920 грн. судового збору; в решті позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано частковою доведеністю заборгованості відповідача перед третьою особою та законністю вимог позивача, оскільки до нього на підставі договору факторингу, укладеного з третьою особою, перейшло право вимоги до відповідача. Розмір пені зменшено у звязку з неправильним розрахунком.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач подав апеляційну скаргу, якою просив Дніпропетровський апеляційний господарський суд його скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 року у справі №904/1764/14 вищезазначене рішення скасовано, в позові відмовлено, з ТОВ ФК Еверест на користь ТОВ ОСОБА_3 Тьюб стягнуто 36 540 грн. витрат по сплаті судового збору.

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у своїй постанові послався на те, що рішенням господарського суду Запорізької області від 12.06.2014 року у справі №904/3123/14-908/1665/14, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2014 року у справі №904/3123/14-908/1665/14, договір факторингу № 2 від 10.12.2013 року визнаний недійсним, а тому у ТОВ «ФК «Еверест» відсутнє право вимагати від ТОВ «ОСОБА_3 Тьюб» сплати коштів за товар, отриманий за договорами поставки, а відтак відсутнє і право звернення з позовом до суду.

ТОВ «ФК «Еверест» було подано касаційну скаргу до Вищого господарського суду України на рішення господарського суду Запорізької області від 12.06.2014 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2015 року у справі №904/3123/14-908/1665/14.

04.03.2015 року у справі №904/3123/14-908/1665/14 Вищим господарським судом України прийнято постанову, якою касаційну скаргу ТОВ «ФК «Еверест» задоволено частково; рішення господарського суду Запорізької області від 12.06.2014 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2014 року у справі №904/3123/14-908/1665/14 скасовано; матеріали справи направлені на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

11.06.2015 року у справі №904/3123/14-908/1665/14 (за результатами нового розгляду) господарським судом Запорізької області прийнято рішення, яким провадження у справі щодо ТОВ «Техноком» припинено; в позові ТОВ «ОСОБА_3 Тьюб» до ТОВ «Техноком» і ТОВ «ФК «Еверест» про визнання недійсним договору факторингу №2 від 10.12.2013 року, який укладений між ТОВ «ФК «Еверест» та ТОВ «Техноком», відмовлено.

19.08.2015 року у справі №904/3123/14-908/1665/14 Донецьким апеляційним господарським судом прийнято постанову, якою рішення господарського суду Запорізької області від 11.06.2015 року у справі №904/3123/14- 908/1665/14 залишено без змін.

02.10.2015 року від ТОВ ФК Еверест на адресу Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшла заява про перегляд постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 року у справі 904/1764/14 за нововиявленими обставинами, якобю позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задволення, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2014 року у справі № 904/1764/14 залишити без змін.

Відповідно до ст. 112 Господарського процесуального кодексу України господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду;

5) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Оскільки на момент прийняття Дніпропетровським апеляційним господарським судом постанови від 21.01.2015 року у справі № 904/1764/14 рішення господарського суду Запорізької області від 12.06.2014 року і постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2014 року у справі 904/3123/14-908/1665/14, що були покладені в її основу, скасовано, колегія суддів вважає, що вищезазначена постанова підлягає перегляду за нововиявленими обставинами.

Відповідач проти доводів заяви позивача щодо перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами заперечив, апеляційну скаргу підтримав.Третя особа на виклик суду не з`явилась.

Згідно відомостей з єдиного держаного реєстру підприємств та організацій України 13.02.2015 року до державного реєстру внесено запис про державну реєстрацію припинення ТОВ «Техноком», номер запису 016217.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутніх в судових засіданнях представників сторін, дослідивши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що заява про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 р. у справі № 904/1764/14 підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Між ТОВ "ОСОБА_3 Тьюб" (покупець) та ТОВ "Техноком" (постачальник) укладений договір поставки №14 від 05.01.2011 року (надалі-договір №14), відповідно до умов якого постачальник зобовязався передати у власність покупцю продукцію, а покупець її прийняти та сплатити; асортимент, кількість, якісні показники та ціна продукції зазначені в Специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до договору та є невідємними його частинами.

Згідно п. 2.1. договору №14 ціна товару зазначається в Специфікації. Кожну партію товару супроводжує окрема Специфікація.

Зазначена в Специфікації ціна визначена з урахуванням базисних умов поставки "СРТ, склад Покупця" (Інкотермс в редакції 2010р.)" (п. 2.2 договору №14).

Відповідно до п. 2.3. договору №14 орієнтована сума договору складає суму всіх Специфікацій. Ціна на поставлену продукцію, зазначена в Специфікації, залишається незмінною протягом всього строку дії договору (п. 2.5 договору №14).

Відповідно до п.5.1. договору №14 розрахунки здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника на наступних умовах: 100% вартості партії товару перераховується протягом 80-ти календарних днів з моменту поставки товару та надання постачальником документів, вказаних в пункту 3.3 договору №14, а саме рахунку-фактури, товарної накладної, товарно-транспортної накладної (якщо товар поставляється з/д або автомобільним транспортом), податкової накладної, сертифікату якості виробника, паспорту, копії ГТД, завіреної синьою печаткою постачальника.

Згідно п. 10.1 договору №14 він діє з 07.01.2011 року по 31.12.2011 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від повного виконання своїх зобовязань за ним, а також від сплати штрафних санкції за порушення, які мали місце під час дії договору.

Специфікаціями №5, №6, №7, №8 до договору №14 відповідач та третя особа продовжили термін його дії до 31.12.2014 року.

Специфікаціями №6, №7, №8 до договору №14 передбачено 100% оплату товару протягом 75 календарних днів з моменту його поставки, а за специфікацією №5 у зв'язку з невизначенням вказаного строку оплати слід керуватися умовами договору, а саме п. 5.1. в редакції, що зазначена вище.

На виконання умов договору №14 третьою особою відповідачу було поставлено товар, погоджений специфікаціями №5, №6, №7, №8 до нього, за який останній розрахувався частково; до стягнення предявлено борг в сумі 5 521 685 102 грн. Поданими позивачем доказами доведено поставку третьою особою відповідачу товару, обумовленого вищезазначеними специфікаціями, за загальну суму 6 049 800 грн. 29 коп. Доказів оплати відповідачем предявленої до стягнення заборгованості сторонами не надано.

Заперечення апелянта стосовно того, що у деяких накладних, доданих до позову, найменування товару не співпадає з найменуванням товару, зазначеного у специфікаціях №5, №6, №7, №8 до договору №14 до уваги колегією суддів частково не приймається, оскільки з матеріалів справи вбачається, що найменування товару у п.п. 2,4 видаткової накладної РН-0104 від 18.03.2013 року відповідає найменуванню товару, зазначеному у Специфікації № 7, у п.7 Специфікації № 5; п.2 видаткової накладної РН-0129 від 08.04.2013 року Специфікації № 5; п.1 видаткової накладної РН-0178 від 30.04.2013 року Специфікації № 5; п.п.3,4 видаткової накладної РН-0211 від 30.05.2013 року Специфікації № 6; п.п.4,7 видаткової накладної РН-0217 від 30.05.2013 року Специфікації № 7; п.6 Специфікації № 8; п.1 видаткової накладної РН-0339 від 16.09.2013 року - Специфікації № 7.

Разом з тим товар, зазначений у п.5 видаткової накладної PH 0124 від 03.04.2013 року (опорна пластина 6126 16.000 (SP CN 160632075) на суму 3 250 грн. 80 коп. не має відношення до поставки товару за договором №14, оскільки поставку такої продукції у його специфікаціях №5, №6, №7, №8 відповідачем та третьою особою не узгоджено.

Між ТОВ "ОСОБА_3 Тьюб" (покупець) та ТОВ "Техноком" (постачальник) укладений договір поставки товару №840 від 09.08.2011 року (надалі договір № 840), відповідно до якого постачальник зобовязується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію матеріально-технічного призначення, найменування, асортимент, номенклатура, сортамент, кількість, ціна, умови та строки поставки якої зазначені в Специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до договору та є невідємними його частинами.

Згідно п. 2.1. договору №840 ціна товару, що поставляється, визначається в гривні та вказана в Специфікаціях до договору. Ціна товару не включає ПДВ, порядок нарахування якого встановлений Податковим кодексом України.

Ціна товару визначена з урахуванням умов поставки (згідно Інкотермс 2000), передбачених відповідною Специфікацією до договору (п. 2.2 договору №840).

Ціна товару, зазначена в додатках до договору, є фіксованою та не підлягає збільшенню (п.2.3. договору №840).

Відповідно до п. 2.4. договору №840 сума договору складає 21 744 грн., з урахуванням ПДВ.

Пунктом 4.1. договору №840 передбачено, що покупець здійснює розрахунок за договором на умовах, викладених в Специфікаціях, доданих до договору.

Згідно п. 10.1 договору №840 він вступає в силу з моменту фактичного підписання його повноважними представниками сторін та діє до 31.12.2011 року, а в частині невиконаних зобовязань за договором - до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань.

На виконання умов договору №840 третьою особою відповідачу було поставлено товар, погоджений специфікаціями №23, №24, №25, №26, №27, №28, №29, №30, №31 на загальну суму 27 486 грн. 00 коп., що підтверджується видатковими накладними, копії яких додані до матеріалів справи.

Специфікаціями №22, №23, №25, №27, №28 до договору №840 передбачена оплата товару покупцем протягом 60 календарних днів з моменту його поставки та надання постачальником рахунку; специфікацією №24, №26 до договору №840 - протягом 45 банківських днів з моменту його поставки та надання постачальником рахунку; специфікаціями №23, №29, №30, №31 до договору №840 - протягом 63 календарних днів з моменту його поставки та надання постачальником рахунку.

Позивач посилається на часткову оплату відповідачем отриманого товару, до стягнення ним предявлено борг у сумі 23 778 грн., доказів сплати якої сторонами суду не надано.

Між ТОВ "ОСОБА_3 Тьюб" (покупець) та ТОВ "Техноком" (постачальник) укладений договір поставки товару №1117 від 24.11.2012 року (надалі - договір №1117), відповідно до якого постачальник зобовязується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію матеріально-технічного призначення, найменування, асортимент, номенклатура, сортамент, кількість, ціна, умова та строки поставки якої вказані в Специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до договору та є невідємними його частинами.

Згідно п. 2.1 договору №1117 ціна товару, визначається в гривні та вказана в Специфікаціях, доданих до договору. Ціна товару не включає ПДВ, порядок нарахування якого встановлений Податковим кодексом України.

Ціна товару визначена з урахуванням умов поставки (згідно Інкотермс 2000), передбачених відповідною специфікацією до договору (п. 2.2 договору №1117).

Ціна товару, вказана в додатках до договору, є фіксованою та не підлягає збільшенню (п.2.3 договору №1117).

Відповідно до пункту 2.4 договору №1117 сума договору дорівнює сумі Специфікацій, але не більше 500 000 грн.

Пунктом 4.1 договору №1117 передбачено, що порядок та умови розрахунків зазначається в Специфікаціях до договору. При здійсненні розрахунків сторони зобовязуються при заповнення платіжних документів вказувати номер та дату договору, номер додатку, за ким здійснюється платіж (п. 4.2 договору №1117).

Згідно п. 10.1 договору №1117 він вступає в силу з моменту його фактичного підписання повноважними представниками сторін та діє до 31.12.2012 року, а в частині невиконання зобовязань за договором - до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань.

На виконання умов договору №1117 третьою особою відповідачу було поставлено товар, погоджений специфікаціями №17, №18, №20, №21, №22, №23, №24 на загальну суму 21 300 грн., що підтверджується видатковими накладними, копії які додані до позовної заяви.

Специфікацією №17 до договору №1117 передбачено оплату товару протягом 90 календарних днів з моменту його поставки та наданням продавцем рахунку; специфікацією №18 до договору №1117 передбачено оплату товару протягом 45 банківських днів з моменту його поставки та наданням продавцем рахунку; специфікацією №20 до договору №1117 передбачено оплату товару протягом 45 банківських днів з моменту його поставки та наданням продавцем рахунку; специфікацією №21 до договору №1117 передбачено оплату товару позиція №1 протягом 45 банківських днів, позиції №2-6 протягом 90 календарних днів з моменту його поставки та наданням продавцем рахунку; специфікацією №22 до договору №1117 передбачено оплату товару протягом 45 банківських днів з моменту його поставки та наданням продавцем рахунку; специфікацією №23 до договору №1117 передбачено оплату товару протягом 45 банківських днів з моменту його поставки та наданням продавцем рахунку; специфікацією №24 до договору №1117 передбачено оплату товару позиції №1-3 протягом 45 банківських днів, позиція №4 протягом 60 календарних днів з моменту його поставки та наданням продавцем рахунку.

Відповідач за отриманий товар згідно договору №1117 не розрахувався (відповідних доказів суду не подано).

Станом на 06.12.2013 року між відповідачем та третьою особою підписаний та скріплений печатками сторін акт звірки взаєморозрахунків, з якого вбачається наявність заборгованості відповідача перед третьою особою на суму 5 843 027 грн. 71 коп.

У подальшому, як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, останнім 06.12.2013 року погашена заборгованість по вказаним вище договорам в сумі 1 000 000 грн., та, відповідно, залишок становив 5 743 027 грн. 71 коп.

Між ТОВ "ФК "Еверест" (фактор) та ТОВ "Техноком" (клієнт) укладений договір факторингу №2 (надалі-договір факторингу), відповідно до умов якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає і зобовязується оплатити клієнтові усі права грошової вимоги, що виникли у клієнта:

- з договору поставки №14 від 05.01.2011 року, укладеного між ТОВ "Техноком" та ТОВ "ОСОБА_3 Тьюб";

- з договору поставки товару ТФ №1117 від 24.11.2011 року, укладеного між ТОВ "Техноком" та ТОВ "ОСОБА_3 Тьюб";

- з договору поставки товару №840 від 09.08.2011 року, укладеного між ТОВ "Техноком" та ТОВ "ОСОБА_3 Тьюб".

Фактор займає місце клієнта як кредитора у всіх зобовязаннях, що виникли із вищезазначених договорів поставки відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок, штрафу, пені, відшкодування збитків та інфляційних втрат тощо у повному обсязі (п. 1.3 договору факторингу).

Клієнт відступив фактору, а фактор прийняв всі права грошової вимоги до боржника за зобовязаннями зі сплати всіх боргів та сум інфляційної різниці по договорам поставки і які можуть виникнути по договорам поставки у майбутньому (п. 1.4 договору факторингу).

Пунктом 1.5 договору факторингу передбачена характеристика права грошової вимоги, переданого фактору клієнтом за договором факторингу, а саме загальна сума боргу 5 743 027 грн. 71 коп., у тому числі:

а) сума основного боргу - 5 743 027 грн. 71 коп.;

б) сума відсотків (за комерційний кредит) - всі суми відсотків, нарахованих за договорами поставки відповідно до чинного законодавства України;

в) сума неустойки - всі суми неустойки, нарахованих за договором поставки відповідно до чинного законодавства України;

г) усі інші суми права грошової вимоги до боржника, що виникли на підставі договорів поставки.

Фактор набуває права грошової вимоги до боржника відповідно до договорів поставки, укладених ТОВ "ОСОБА_3 Тьюб" та ТОВ "Техноком" після повної оплати клієнту грошових коштів згідно пункту 4 договору факторингу на його поточний рахунок (п. 1.7 договору факторингу).

Відповідно до п. 2.2 договору факторингу, не пізніше пяти робочих днів після набуття ним чинності, клієнт зобовязаний сповістити боржника про укладення договору факторингу і повідомити, що платіж на користь фактора є належним, шляхом направлення повідомлення, в якому зазначити суму грошової вимоги, яка підлягає виконанню та фактора, якому має бути здійснений платіж.

За передачу права грошової вимоги до боржника за договорами поставки фактор сплачує 4 594 422 грн. 16 коп. (п. 4.1 договору факторингу).

Пунктом 4.2 договору факторингу передбачено, що фактор зобовязується протягом 3 банківських днів після набуття чинності договором факторингу перерахувати платіжним дорученням на поточний банківський рахунок клієнта грошову суму, визначену в п. 4.1 договору факторингу. Сторони договору встановили, що винагорода фактора за надання послуг факторингу за договором складає 1 000 грн. (п. 4.3 договору факторингу).

Згідно п.6.1 договору факторингу він набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками і скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2014 року.

На виконання умов договору факторингу ТОВ "Техноком" 11.12.2013 року отримало від ТОВ "Фінансова компанія "Еверест" 4 594 422 грн. 16 коп., що підтверджується банківською випискою ПАТ «Юнекс Банк» по рахунку позивача від 11.12.2013 року.

11.12.2013 року ТОВ "Техноком" направило на адресу ТОВ "ОСОБА_3 Тьюб" повідомлення №507 від 11.12.2013 року про виконання грошових зобовязань за договорами поставки № 14, № 804, № 1117, в якому була визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями ст. 1077 Цивільного кодекс України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другій стороні (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою ст.1078 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 1079 Цивільного кодексу України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Частиною 1 ст. 1080 Цивільного кодексу України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Право на надання ТОВ "ФК "Еверест" факторингових послуг підтверджується свідоцтвом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг ФК №437 від 19.11.2013 року, відповідно до якого позивача зареєстровано як фінансову установу.

Позивач після отримання права вимоги за договором факторингу звернувся з позовом до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договорами поставки № 14, № 804, № 1117 в сумі 5 566 763 грн. 02 коп., доказів сплати якої на час розгляду справи сторонами суду не надано.

Дослідивши надані сторонами докази, колегія суддів частково не погоджується з позивачем в частині стягнення з відповідача вказаної вище суми.

Так, за видатковою накладною №РН-0168 від 25.04.2013 року на суму 384 грн., за якою вказано про отримання відповідачем товару у вигляді "Заклепки" 4,5х10,4 мм. 200 шт., суд встановив, що такий товар не має ніякого відношення до договорів поставки товару №14 від, №840 та №1117, так як не визначений будь-якою специфікацією до них. Теж саме стосується і товару за видатковою накладною №РН-0381 від 07.11.2013 року на суму 2 100 грн., за якою вказано про отримання відповідачем товару у вигляді "Вал шліцьовий 6Г.300.064" 2 шт.

Безпідставним також колегія суддів вважає стягнення з відповідача сум заборгованості за актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000001 від 31.05.13 року на суму 8 800 грн. та № ОУ-0000002 від 31.05.13 року на суму 960 грн., так як вони також не мають ніякого відношення до договорів поставки товару №14, №840 та №1117.

Таким чином, обгрунтованою, доведеною та підлегаючою задоволенню є сума 5 551 268 грн. 22 коп. (5 566 763 грн. 02 коп. - 12 244 грн. 00 коп. - 3 250 грн. 80 коп.); решта суми 15 494 грн. 80 коп. є недоведеною та такою, що задоволенню не підлягає.

Апелянт вважає, що на момент пред`явлення позову до суду у нього ще не виникло грошове зобов`язання за договорами, оскільки, за його твердженням, 3 особою не було надано товаросупровідних документів.

Позивач, в свою чергу, наполягає на тому, що такі документи були передані відповідачу одночасно з видатковими накладними в момент передачі товарно- матеріальних цінностей.

Фактично апелянт вказує на своє право відстрочення виконання зобов'язання з оплати отриманої продукції через прострочення 3 особою її зобов'язання виписати та передати рахунок-фактури на її оплату за договорами № 840 та № 1117 та документів, зазначених у п.3.3 договору № 14.

Вказане право передбачене ч. 2 ст. 613 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Проте ч. 1 вказаної статті Кодексу надає поняття прострочення кредитора. Так, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Отже, слід встановити, чи виникли у відповідача труднощі в виконанні ним свого зобов'язання з оплати товару внаслідок ненадання йому 3 особою або позивачем обумовленого спірними договорами документами.

Як вбачається з матеріалів справи найменування, кількість, ціна товару погоджені сторонами у специфікаціях до договорів. Таким характеристикам відповідає товар, поставлений 3 особою відповідачу за видатковими накладними, що містяться в матеріалах справи; оплатити товар відповідач має за реквізитами, вказаними у листі ТОВ "Техноком" № 507 від 11.12.2013 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідач мав у своєму розпорядженні всі необхідні для здійснення платежу за товар реквізити і відсутність рахунка-фактури не заважала йому це зробити.

Правову позицію, що невиставлення рахунку-фактури не можна вважати простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а також що ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, оскільки не є обумовленою сторонами обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні, висловив Верховний Суд України в постанові від 29.09.2009 у справі №37/405.

Отже, наявність у 3-особи договірного зобов'язання виписати рахунок-фактуру відповідачу як умови оплати останнім отриманого товару не може братися судом до уваги при вирішенні спору про стягнення суми основного боргу, оскільки факт відсутності такого документу в даному випадку не заважав відповідачу виконати своє грошове зобов'язання за договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Документом, який підтверджує як факт виконання 3 особою зобов'язання з поставки товару за договорами, так і факт виникнення у відповідача зобов'язання цей товар оплатити, є видаткові накладні, які 3 особою та відповідачем належним чином оформлені та підписані без зауважень.

Стосовно неможливості оплати товару з огляду на непередання постачальником документів, вказаних у п.3.3 договору № 14, слід зазначити, що спірний товар відповідачем позивачу не повернутий з огляду на відсутність документів, що їх стосується в розумінні ст.666 Цивільного кодексу України, від договорів поставки відповідач не відмовився, представник апелянта в судовому засіданні пояснив суду, що отриманий та несплачений товар на момент розгляду справи ТОВ «ОСОБА_3 Тьюб» використаний.

З огляду на вищевикладене, відсутні правові підстави вважати, що мале місце таке прострочення позивача як кредитора в розумінні норм ст. 613 Цивільного кодексу України, до виконання якого відповідач в порядку ч. 2 ст.613 Цивільного кодексу України мав право відстрочити своє зобов'язання з оплати товару.

Відповідач мав сплатити поставлений йому 3 особою товар у встановлений договорами поставки строк, тому позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в сумі 5 551 268 грн. 22 коп. колегія суддів вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Позивач розрахував та просить стягнути з відповідача на свою користь пеню та 3% річних від суми основного боргу.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляді обовязку сплатити неустойку.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 7.3 договору №14 передбачено, що при недодержанні строків оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування, від вартості товару, строк оплати якого порушено, за кожен день прострочки платежу.

Пунктом 7.5 договору №1117 та договору № 840 передбачено, що у випадку несвоєчасного здійснення розрахунків за договором покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня, від несплаченої суми за кожен день прострочи.

Розмір пені, розрахований позивачем від суми основного бюоргу (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) за період з 07.06.2013 року по 19.05.2014 року становить 361 013 грн. 33 коп.

Перевіривши розрахунок позивача за кожним окремим договором поставки, місцевий господарський суд частково не погодився з вказаним розрахунком, та зазначив, що його зроблено з урахуванням видаткових накладних та актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), які відношення до вказаних вище договорів поставки не мають, та відповідно, у задоволенні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені, яка нарахована за ними у сумі 760 грн. 01 коп. відмовлено, стягнуто 360 253 грн. 32 коп. пені.

З таким висновком колегія суддів частково не погоджується, оскільки згідно ч.ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" також визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за просторочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Таким чином, у законі йдеться про чітко визначений розмір пені, який мають визначити сторони у договорі. Натомість, з умов п.7.5 договору № 840 та п.7.5 договору № 1117 вбачається, що сторонами визначений граничний, а не конкретний розмір пені. З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для стягнення пені з відповідача за вищезазначеними договорами відсутні, оскільки фактично її розмір сторонами договору № 840 та № 1117 не врегульований, з огляду на що в частині стягнення пені за договором № 840 та договором № 1117 рішення суду підлягає скасуванню і в позові в цій частині слід відмовити, стягненню підлягає пеня у сумі 131 767 грн. 49 коп. за договором № 840 , що розрахована колегією суддів за доведеними поставками.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Розрахований позивачем розмір 3% річних (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) за період з 07.06.2013 року по 19.05.2013 року складає 132 456 грн. 69 коп.

Апеляційний господарський суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь 3 % річних в сумі 131 895 грн. 69 коп. (за доведеними поставками).

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на оплату послуг адвоката в сумі 400 000 грн.

Вказані вимоги позивач обґрунтовує укладеним між ним (клієнт) та адвокатом ОСОБА_4 договором про надання правової допомоги адвокатом №0811 від 08.01.2014 року (надалі-договір №0811), відповідно до якого, адвокат зобовязується надати правову допомогу клієнту по супроводу господарського спору за позовом клієнта до ТОВ "ОСОБА_3 Тьюб" про стягнення заборгованості, що виникла на підставі договорів поставки товару №14, №840 та №1117, укладених між ТОВ "ОСОБА_3 Тьюб" та ТОВ "Техноком", право грошової вимоги якої виникло у клієнта на підставі договору факторингу, укладеного між ТОВ "Техноком" та клієнтом.

Пунктом 4.1 договору №0811 передбачено, що вартість послуг адвоката складає 400 000 грн. без ПДВ. Оплата послуг адвоката здійснюється на умовах 100% попередньої оплати (п. 4.2 договору №0811).

Позивачем на виконання умов договору №0811 було здійснене перерахування адвокату грошових коштів в сумі 400 000 грн. за послуги, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача від 19.02.2014 року.

За змістом статей 44 і 48 Господарського процесуальонго кодексу України сума, сплачена за послуги адвоката, є складовою судових витрат і її розмір визначається в порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Витрати позивачів та відповідачів, повязані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських обєднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною пятою статті 49 ГПК України, відповідно до якої судові витрати правої сторони відшкодовуються за рахунок винної.

Судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті у випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Документу, що підтверджує надання адвокатом послуг позивачу останнім не надано, тому колегія суддів вважає, що вимоги позивача про покладення на відповідача витрат по сплаті адвокатських послуг задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 101-105, 112, 114 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еверест»про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 року у справі № 904/1764/14 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 року у справі №904/1764/14 скасувати.

Апеляційну скаргу ТОВ "ОСОБА_3 Тьюб" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2014 року у справі № 904/1764/14 частково скасувати, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

"Позов задвольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Тьюб" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еверест" 5 551 268 грн. 22 коп. основного боргу, 131 767 грн. 49 коп. пені, 131 895 грн. 69 коп. 3 % річних, 75 122 грн. 58 коп. судового збору за подання позову в господарський суд Дніпропетровської області та 37 561 грн. 29 коп. судового збору за перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

В решті позову відмовити."

Доручити господарському суду Дніпропетровської області відповідно до вимог ст.116-117 Господарського процесуальонго кодексу України видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя В.В. Прудніков

Суддя Л.П. Широбокова

(Повний текст постанови складено 23.12.2015 року)