ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року Справа № 925/1583/15

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Бездолі Ю.С.

при секретарі судового засідання: Чирковій А.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 15.09.2015р. №02-01/9815-Д/01-839

від відповідача: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву: Дочірнього підприємства «Золотоніський комбікормовий завод» (юридична адреса: 19700, Черкаська обл., м. Золотоноша, вул. Обухова, 66-Б, ; адреса, вказана позивачем: 18005, м. Черкаси, вул. Героїв Дніпра, 7, к. 171)

до відповідача: Приватне підприємств «ЕВРО-ВЕТ» (54046, м. Миколаїв, вул. Димова, 74, )

про: стягнення 71681,33 грн., -

Суть спору: Дочірнє підприємство «Золотоніський комбікормовий завод» звернулось до господарського суду Черкаської області з позовом про стягнення з Приватного підприємства «АРТБУДІНВЕСТ» 71681,33 грн., з яких: 45000 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном, 12857,50 грн. індексу інфляції, 13041,24 грн. пені та 782,59 грн. 3% річних.

Позовні вимоги заявлені на підставі укладеного між сторонами договору оренди транспортного засобу від 15.07.2012р., за яким у відповідача виник борг з орендної плати, встановлений рішенням господарського суду міста Києва від 06.04.2015р. у справі №910/29069/14, на який позивачем нараховано індекс інфляції, пеню та 3% річних в якості відповідальності за порушення грошових зобовязань, а також з огляду на встановлення у справі №910/29069/14 обставин неповернення відповідачем майна після закінчення строку дії договору оренди, на підставі чого позивачем нараховано відповідачу неустойку в порядку ст. 785 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 05.11.2015р. на підставі ст. 17 ГПК України матеріали справи №925/1583/15 надіслано за підсудністю до господарського суду Миколаївської області.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 13.11.2015р. прийнято справу №925/1583/15 до свого провадження; розгляд справи призначено на 08.12.2015р. о 12:30.

25.11.2015р. за вх.№21772/15 до суду від позивача надійшло клопотання: про участь представника позивача у судовому засіданні, яке відбудеться 08.12.2015р., у режимі відеоконференції; визначення суду, що відповідатиме за проведення відеоконференції під час вищевказаного судового розгляду - господарський суд Черкаської області, що знаходиться за адресою: 18005, м. Черкаси, бул. Шевченка, 307.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 27.11.2015р. задоволено клопотання позивача та доручено господарському суду Черкаської області організувати в приміщенні суду за адресою: 18005, м. Черкаси, бул. Шевченка, 307 - участь Дочірнього підприємства «Золотоніський комбікормовий завод» (позивач у справі) в режимі відеоконференції в судовому засіданні у справі №925/1583/15, призначеному на 08.12.2015р. о 12:30.

26.11.2015р. за вх.№21897/15 та за вх.№21898/15 до суду від позивача надійшли письмові пояснення та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи.

08.12.2015р. за вх.№22622/15 до суду від Миколаївського міського управління юстиції надійшли додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 08.12.2015р. замінено відповідача - Приватне підприємство «АРТБУДІНВЕСТ» на Приватне підприємств «ЕВРО-ВЕТ» (54046, м. Миколаїв, вул. Димова, 74, ); розгляд справи відкладено на 23.12.2015р. о 14:30; доручено господарському суду Черкаської області організувати в приміщенні суду за адресою: 18005, м. Черкаси, бул. Шевченка, 307 - участь Дочірнього підприємства «Золотоніський комбікормовий завод» (позивач у справі) в режимі відеоконференції в судовому засіданні у справі №925/1583/15, призначеному на 23.12.2015р. о 14:30.

15.12.2015р. за вх.№23140/15 та за вх.№23139/15 до суду від позивача надійшли письмові пояснення та оригінали доданих до позовної заяви документів (для огляду).

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про що свідчить відповідне повідомлення про вручення поштового відправлення від 16.11.2015р., надіслане за юридичною адресою відповідача: 54046, м. Миколаїв, вул. Димова, 74, яке повернулось до суду з довідкою пошти «за закінченням терміну зберігання», повідомлення про вручення поштового відправлення від 30.11.2015р. та від 11.12.2015р.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством звязку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Така ж правова позиція викладена і у п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (з наступними змінами та доповненнями).

За таких обставин відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому господарський суд визнав за можливе розглянути справу за відсутністю належним чином повідомленого відповідача в порядку ст. 75 ГПК України за наявними матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 85 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд встановив:

15.07.2012р. між Дочірнім підприємством «Золотоніський комбікормовий завод» (Орендодавець, позивач) та Приватним підприємством «АРТБУДІНВЕСТ» (нині - Приватне підприємств «ЕВРО-ВЕТ») (Орендар, відповідач) укладений договір оренди транспортного засобу, відповідно до якого Орендодавець передає, а Орендар бере у тимчасове платне користування транспортні засоби: марка SCANIA, модель Р420LA6X2HNA, державний номер: СА 6880 АК, шасі (рама) №XLEP6X2, рік випуску 2007, тип - С2; напівпричіп (цистерна) марки VANHOOL, модель: TP 331/13, CS80/1-700, державний номер: СА 0668 XT, кузов 512282/4701, рік випуску 1988, тип - компресор для видування С2 (далі по тексту - транспортні засоби та ТЗ).

Згідно з п.2.2 договору передача транспортного засобу в оренду здійснюється за Актом прийому-передачі.

За п.4.1.6 договору Орендар зобовязався повернути орендований ТЗ через 3 діб після закінчення терміну дії цього договору або припинення його дії.

У відповідності до п.5.1 договору орендна плата становить 3000 (три тисячі) грн. з урахуванням ПДВ.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 договору транспортний засіб повинен бути повернутий Орендодавцю по закінченні терміну оренди у справному стані з урахуванням нормального зносу, що виник у період експлуатації. Повернення ТЗ відбувається за Актом прийому-передачі, в якому зазначається технічний стан, та який є невідємною частиною даного договору.

Згідно з п.7.2 договору за несплату Орендарем орендної плати в терміни, встановлені договором та порушення терміну повернення ТЗ, нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 15.07.2014р.

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв обумовлені договором транспортні засоби, що підтверджується підписаним сторонами та скріпленим печатками сторін Актом прийому-передачі від 15.07.2012р. до договору оренди транспортного засобу від 15.07.2012р.

Відповідно до ч.3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.04.2015р. у справі №910/29069/14, яке набрало законної сили, позов Дочірнього підприємства «Золотоніський комбікормовий завод» задоволено частково; стягнуто з Приватного підприємства «АРТБУДІНВЕСТ» на користь Дочірнього підприємства «Золотоніський комбікормовий завод» 34750 грн. заборгованості по орендній платі, 22500 грн. неустойки; 684,93 грн. пені, 4872,35 грн. інфляційних втрат, 418,01 грн. 3% річних; в решті позову відмовлено; стягнуто з Приватного підприємства «АРТБУДІНВЕСТ» на користь Дочірнього підприємства «Золотоніський комбікормовий завод» 1730,52 грн. судового збору.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.04.2015р. у справі №910/29069/14, яке набрало законної сили, встановлено, що:

- 15.07.2012р. між Дочірнім підприємством «Золотоніський комбікормовий завод» (Орендодавець, позивач) та Приватним підприємством «АРТБУДІНВЕСТ» (нині - Приватне підприємств «ЕВРО-ВЕТ») (Орендар, відповідач) укладений договір оренди транспортного засобу;

- позивач передав відповідачу обумовлені договором транспортні засоби;

- відповідач зі свого боку не виконав зобовязання за договором оренди, орендну плату у сумі 34750 грн. за період з 01.07.2013р. по 15.07.2014р. не сплатив;

- договір оренди транспортного засобу від 15.07.2012р. припинив свою дію 15.07.2014р., а тому відповідач зобовязаний був повернути позивачу орендовані транспортні засоби, між тим, відповідач їх не повернув;

- за таких обставин судом стягнуто з відповідача на користь позивача 34750 грн. заборгованості з орендної плати за період з 01.07.2013р. по 15.07.2014р., 22500 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю після закінчення строку дії договору, 684,93 грн. пені, нарахованої на суму боргу 34750 грн. за період з 19.08.2014р. по 31.01.2015р. (стягнута у відповідності до ч.6 ст. 232 ГК України за 6-місячний строк за перерахунком суду), 4872,35 грн. індексу інфляції та 418,01 грн. 3% річних, нарахованих на суму боргу 34750 грн. за період з 19.08.2014р. по 31.01.2015р. (стягнуті за перерахунком суду).

На виконання рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2015р. у справі №910/29069/14 був виданий відповідний наказ від 21.04.2015р.

Виходячи з наявних матеріалів справи рішення господарського суду міста Києва від 06.04.2015р. у справі №910/29069/14 на даний час не виконано.

Іншого відповідачем не доведено.

За період з грудня 2014 року по серпень 2015 року включно позивач виставляв відповідачу щомісячні рахунки на сплату неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю - транспортними засобами, переданими відповідачу за договором оренди транспортного засобу від 15.07.2012р. та не повернутими відповідачем у встановлений договором строк після закінчення його дії.

Виходячи з наявних матеріалів справи господарським судом встановлено, що відповідач не повернув позивачу орендовані за договором оренди транспортного засобу від 15.07.2012р. транспортні засоби за період з грудня 2014 року по серпень 2015 року включно.

Іншого відповідачем не доведено.

Також виходячи з наявних матеріалів справи господарським судом встановлено, що відповідач не сплатив виставлені позивачем рахунки на сплату подвійної плати за користування річчю - транспортними засобами, переданими відповідачу за договором оренди транспортного засобу від 15.07.2012р. та не повернутими ним позивачу, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом, водночас із нарахуванням позивачем відповідачу на встановлену рішенням суду суму боргу з орендної плати - індексу інфляції, пені та 3% річних за період з 01.02.2015р. по 31.08.2015р.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

За ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

За ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Вимогами ст. 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обовязку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.04.2015р. у справі №910/29069/14, яке набрало законної сили, встановлено, що: договір оренди транспортного засобу від 15.07.2012р. припинив свою дію 15.07.2014р., а тому відповідач зобовязаний був повернути позивачу орендовані транспортні засоби, між тим, відповідач їх не повернув; за таких обставин судом у справі №910/29069/14 стягнуто з відповідача на користь позивача 22500 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю.

Господарським судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином свої зобовязання, не повернув позивачу орендовані за договором оренди транспортного засобу від 15.07.2012р. транспортні засоби за період з грудня 2014 року по серпень 2015 року включно.

Іншого відповідачем не доведено.

За таких обставин позивач нарахував відповідачу 45000 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном, яка відповідачем позивачу не сплачена.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Дочірнього підприємства «Золотоніський комбікормовий завод» про стягнення з відповідача 45000 грн. неустойки є правомірними та підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимогами ст. 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобовязальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобовязання.

Така ж правова позиція викладена і у п.7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» (з наступними змінами і доповненнями).

Позивачем нараховано відповідачу 12857,50 грн. індексу інфляції, 13041,24 грн. пені та 782,59 грн. 3% річних, розрахунок яких наведено позивачем в позовній заяві та письмових поясненнях за вх.№23140/15 від 15.12.2015р., які нараховані позивачем на встановлену рішенням господарського суду міста Києва від 06.04.2015р. у справі №910/29069/14 суму боргу 34750 грн. за період з 01.02.2015р. по 31.08.2015р.

Із урахуванням обставин, встановлених у відповідності до ч.3 ст. 35 ГПК України рішенням господарського суду міста Києва від 06.04.2015р. у справі №910/29069/14, яке набрало законної сили, приймаючи до уваги, що у справі №910/29069/14 позивачем стягувались індекс інфляції та 3% річних за період з 19.08.2014р. по 31.01.2015р., які частково стягнуті судовим рішенням, натомість у даній справі позивачем заявлено до стягнення індекс інфляції та 3% річних за наступні періоди, нараховані на встановлений рішенням борг, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог Дочірнього підприємства «Золотоніський комбікормовий завод» про стягнення з відповідача індексу інфляції за період з лютого 2015 року по серпень 2015 року включно та 3% річних за період з 01.02.2015р. по 31.08.2015р.

Разом з тим, господарський суд не може прийняти до уваги виконані позивачем в позовній заяві розрахунки індексу інфляції та 3% річних, оскільки вони виконаний позивачем неправильно.

З огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд має зясовувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у звязку з порушенням грошового зобовязання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо зясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобовязати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобовязати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Така ж правова позиція викладена і у п.1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» (з наступними змінами і доповненнями).

Господарським судом самостійно, з урахуванням конкретних обставин справи, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого мало місце невиконання зобовязання, виконано розрахунок індексу інфляції за період з лютого 2015 року по серпень 2015 року включно та розрахунок 3% річних за період з 01.02.2015р. по 31.08.2015р. та визначено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 11825,73 грн. індексу інфляції та 605,51 грн. 3% річних, в решті заявлених позовних вимог слід відмовити.

Щодо заявлених до стягнення 13041,24 грн. пені слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобовязань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Водночас вимогами п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України також передбачено, що одним із наслідків порушення зобовязання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобовязання.

У ч.6 ст. 231 ГК України також встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Сплата відповідачем пені передбачена п.7.2 укладеного між сторонами договору.

Разом з тим, позивачем нараховано відповідачу пеню на суму основного боргу з орендної плати, встановленого рішенням господарського суду міста Києва від 06.04.2015р. у справі №910/29069/14, яке набрало законної сили, - 34750 грн., який виник на підставі договору оренди транспортного засобу від 15.07.2012р. за період з 01.07.2013р. по 15.07.2014р.

Ані законом, ані укладеним між сторонами договором оренди транспортного засобу від 15.07.2012р. не встановлено нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання (сплати орендної плати за укладеним між сторонами договором оренди) протягом більшого терміну, ніж встановлений вимогами ч.6 ст. 232 ГК України.

За таких обставин, з огляду на нарахування позивачем відповідачу пені за період після шести місяців від дня, коли зобовязання відповідача зі сплати орендної плати за договором мали бути виконані, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої за період з 01.02.2015р. по 31.08.2015р. пені, а отже слід відмовити у задоволенні позовних вимог Дочірнього підприємства «Золотоніський комбікормовий завод» про стягнення з відповідача 13041,24 грн. пені.

За таких обставин позовні вимоги Дочірнього підприємства «Золотоніський комбікормовий завод» є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Іншого відповідачем не доведено.

Інші наявні в матеріалах справи документи вищевикладених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України судовий збір покладається на обох сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Дочірнього підприємства «Золотоніський комбікормовий завод» задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «ЕВРО-ВЕТ» (54046, м. Миколаїв, вул. Димова, 74, ) на користь Дочірнього підприємства «Золотоніський комбікормовий завод» (19700, Черкаська обл., м. Золотоноша, вул. Обухова, 66-Б, ) 45000 (сорок пять тисяч) грн. неустойки, 11825 (одинадцять тисяч вісімсот двадцять пять) грн. 73 коп. індексу інфляції, 605 (шістсот пять) грн. 51 коп. 3% річних, 975 (девятсот сімдесят пять) грн. 86 коп. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з ч.5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Одеського апеляційного господарського суду через господарський суд Миколаївської області.

Повне рішення складено 25 грудня 2015 року.

Суддя Ю.С. Бездоля