Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "22" грудня 2015 р. Справа № 906/1655/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 31.07.15); ОСОБА_2 (довіреність №3 від

05.01.15.)

від відповідача: ОСОБА_3

розглянув у судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 10050,00 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 10050,00 грн. заборгованості за договором від 01.04.13.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та зазначив, що при обрахунку суми боргу, позивачем не було враховано проплату в розмірі 350,00грн. за 12.12.14.

Представник відповідача позов визнав частково, зазначивши про те, що борг перед позивачем становить 9700,00грн.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2013 року між Приватним підприємством "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4" (позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (відповідач) укладено договір, за умовами якого позивач надає відповідачу дозвіл на використання допоміжних приміщень та конструктивних елементів будівель, споруд, що обслуговуються позивачем, з метою встановлення на них шаф, точок колективного доступу,кабелів,роз'ємів та іншого обладнання відповідача для забезпечення надання споживачам телекомунікаційних послуг.

Згідно Додатку №1 до договору від 01.04.13, відповідачем встановлено одну точку (а.с.11).

01.11.14 сторони внесли зміни та доповнення до Додатку №1 до договору від 01.04.13, зазначивши про встановлення відповідачем 20 точок на об'єктах позивача (а.с.10).

Згідно п.3.2 договору, сторони домовились, що за використання об'єктів, які знаходяться в управлінні позивача та розміщення там обладнання відповідач сплачує плату у розмірі 50грн. за кожну точку підключення в календарний місяць.

Згідно розрахунку позивача, за період з 04.01.13 по 31.10.15, відповідач зобов'язаний був сплатити позивачу 13000,00грн.

За п.3.4 договору, орендна плата перераховується не пізніше 15 числа періоду, що настає за розрахунковим.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо оплати орендованих об'єктів виконав частково, тобто сплатив позивачеві 3300,00грн., що підтверджується платіжними дорученнями за період з 13.06.13 по 06.10.15 (а.с.40-54), внаслідок чого станом на день звернення позивача з позовом до суду та на час розгляду справи у суді перед позивачем існує заборгованість в сумі 9700,00грн. (13000-3300).

06.05.15 та 05.10.15 позивач звертався до відповідача з претензіями сплатити заборгованість та повідомив, що з 01.11.15 договір є розірваним ( а.с. 12,14). Відповідач залишив їх без відповіді та задоволення.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За ст.ст.627,629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином , відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач позов визнав частково в розмірі 9700,00грн., доказів сплати боргу не надав.

Позивач не заперечив, що борг відповідача перед позивачем станом на 31.10.15 та на день розгляду справи становить 9700,00грн.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в розмірі 9700,00грн. У стягненні 350,00грн. слід відмовити.

Витрати , пов'язані з оплатою судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог , оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (10031,АДРЕСА_1; ідент. номер НОМЕР_1) на користь Приватного підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4" (10031, м.Житомир, вул.Северина Наливайка, 7-А; код 36549046) - 9700,00грн. боргу, 1175,58грн. судового збору.

3.Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 350,00грн. боргу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу