ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 рокуСправа № 912/4076/15
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Шевчук О.Б., розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/4076/15

за позовом ОСОБА_1 інфраструктури України, м. Київ

до Кіровоградської міської ради, м. Кіровоград

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_2 залізниці, м. Одеса

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача:

Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради, м. Кіровоград

Приватного підприємства "Інсер", м. Кіровоград

ОСОБА_3, м. Кіровоград

про визнання права власності,

за участю представників:

від відповідача - головний спеціаліст відділу представництва інтересів в судах юридичного управління ОСОБА_4, довіреність № 228-мр/з від 03.12.2015;

від третьої особи (ОСОБА_2 залізниці) - начальник юридичного сектора Знам'янської дирекції залізничних перевезень ОСОБА_5, довіреність № 386 від 20.04.2015;

від третьої особи (Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради) - юрист Депутатов В.В., довіреність № 1074/17-у від 04.12.2015;

від третьої особи (Приватного підприємства "Інсер") - директор ОСОБА_6;

від третьої особи (ОСОБА_3А.) - ОСОБА_7 (особисто).

ОСОБА_1 інфраструктури України звернулося до господарського суду з позовною яка містить вимоги про: скасування права комунальної власності територіальної громади м. Кіровограда в особі міської ради на об'єкти нерухомого майна - споруди продбази та магазину № 50, розташовані за адресою: м. Кіровоград, вул. Жовтневої революції, 2/30 та визнання за державою Україна в особі ОСОБА_1 інфраструктури України права державної власності на об'єкти нерухомого майна - споруди продбази та магазину № 50, розташовані за адресою: м. Кіровоград, вул. Жовтневої революції, 2/30, що перебувають у господарському віданні ОСОБА_2 залізниці.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається, зокрема, на те, що Кіровоградська міська рада на вимогу позивача повідомити номер та дату рішення про видачу свідоцтва на право власності на об'єкти нерухомого майна - споруду продбази площею 160,9 кв.м. та споруду магазину № 50 площею 269,29 кв.м., які розташовані за адресою: м. Кіровоград, вул. Жовтневої революції, 2/30, надала відповідь про те, що вказані приміщення не відносились до обєктів комунальної власності територіальної громади м. Кіровограда. А на прохання ОСОБА_2 залізниці розглянути питання про прийняття рішення щодо оформлення свідоцтва про право власності на спірні обєкти, Кіровоградська міська рада листом від 29.01.2015 №546/2205-26 рекомендувала звернутись до реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції для реєстрації права на зазначені нежитлові приміщення.

З огляду на відмову реєстраційної служби в державній реєстрації за державою в особі ОСОБА_1 інфраструктури України права власності на спірні обєкти нерухомості, останнє змушене звернутись до господарського суду з даним позовом, в тому числі про визнання за державою права власності на спірне майно відповідно до положень статті 392 Цивільного кодексу України.

Ухвалою від 23.10.2015 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду, порушив провадження у даній справі та призначив справу до розгляду в судовому засіданні 19.11.2015. Цією ж ухвалою на підставі статті 27 Господарського процесуального кодексу України господарський суд залучив до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 залізницю, витребував сторін та Обласного комунального підприємства "Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" необхідні для розгляду справи по суті докази.

Ухвалами від 19.11.2015 та від 08.12.2015 розгляд справи відкладався в порядку, визначеному статтею 77 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, ухвалою від 08.12.2015 господарський суд залучив до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача: Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради, Приватне підприємство "Інсер" та ОСОБА_3.

Позивач у судовому засіданні 22.12.2015 участі не брав, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду даної справи, та через представника третьої особи ОСОБА_2 залізниці подав господарському суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. Клопотання мотивоване неможливістю представника ОСОБА_1 інфраструктури України прибути у судове засідання.

Однак, явка представника позивача не визнавалась господарським судом обов'язковою.

Крім того, господарський суд враховує положення частин 1, 3 статті 69 Господарського процесуального кодексу України, якими встановлено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Позовна заява ОСОБА_1 інфраструктури України надійшла до господарського суду 23.10.2015. Отже, строк вирішення спору у даній справі закінчується 23.12.2015. Клопотання про продовження цього строку від сторін не надійшло.

З огляду на викладене у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду даної справи.

Відповідач позов не визнав, просить в його задоволенні відмовити. У своєму відзиві Кіровоградська міська рада зазначає, зокрема, про те, що в частині скасування права комунальної власності територіальної громади м. Кіровограда в особі міської ради на спірні об'єкти нерухомого майна позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Крім того, за висновком відповідача ОСОБА_1 інфраструктури України не доведено належними та допустимими доказами наявності права державної власності на об'єкти нерухомого майна - споруди продбази та магазину № 50, розташовані за адресою: м. Кіровоград, вул. Жовтневої революції, 2/30.

ОСОБА_2 залізниця письмових пояснень щодо позовних вимог господарському суду не подала. Однак, присутній у судовому засіданні 22.12.2015, представник ОСОБА_2 залізниці підтримав позицію позивача. В той же час належних доказів на підтвердження права державної власності на спірне нерухоме майно не подав.

Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради в своїх письмових поясненнях зазначило, зокрема, про те, що ОСОБА_1 інфраструктури України не надало господарському суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірні об'єкти нерухомості є державною власністю.

Приватне підприємство "Інсер" також подало письмові поясненнях, де зазначило про те, що останнім придбано у власність у відповідача 3/50 частки домоволодіння (у будинку літ. "Б"), а саме нежитлове приміщення, яке знаходиться у м. Кіровограді по вул. Жовтневої революції, 2/30 загальною площею 31,2 кв.м.

ОСОБА_3 письмові пояснення не подала, але в судовому засіданні 22.12.2015 повідомила про те, що вона є власником вбудованого нежитлового приміщення загальною площею 67,6 кв. м., яке знаходиться у м. Кіровограді по вул. Жовтневої революції, 2/30.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Із змісту ОСОБА_4 з ОСОБА_8 реєстру об'єктів державної власності (а.с. 37) вбачається, що він містить інформацію про те, що позивач є суб'єктом управління. який здійснює управління майном, а саме об'єктами нерухомого майна - спорудами продбази загальною площею 160,9 кв.м. та магазину № 50 загальною площею 269,29 кв.м., які розташовані за адресою: м. Кіровоград, вул. Жовтневої революції, 2/30, та перебувають на балансі державного підприємства ОСОБА_2 залізниця.

28.07.2014 ОСОБА_1 інфраструктури України видано наказ №354 "Щодо закріплення майна на праві господарського відання за державним підприємством "ОСОБА_2 залізниця" (надалі - наказ №354, а.с.44). Відповідно до цього наказу закріплено на праві господарського відання за державним підприємством "ОСОБА_2 залізниця" споруди магазину №50 (1958 р.п., інв.№2) та продбази (1950 р.п., інв. №1) які розташовані за адресою: м. Кіровоград, вул. Жовтневої революції, 2/30 (далі - нерухоме майно). Пунктом 2 цього наказу зобов'язано керівника державного підприємства "ОСОБА_2 залізниця" забезпечити здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно.

На виконання вимог цього наказу ОСОБА_2 залiзниця (в особi свого вiдокремленого структурного пiдроздiлу - Знам'янської дирекцiї залiзничних перевезень) листом вiд 20.10.2014 №44/ДНКМ (а.с.26) звернулася до Кіровоградської мiської ради iз проханням повiдомити номер та дату рiшення про видачу свiдоцтва на право власностi стосовно об'єкта нерухомого майна - нежилі приміщення будівлі магазину №50 (колишньої їдальні №7) та будівлі продбази загальною площею 264,3 кв.м., які розташовані за адресою: м. Кiровоград, вул. Жовтневої революцiї, 2/30, а також частку майна (в разі оформлення права власності на декількох осіб).

Дане звернення обумовлене тим, що, як стверджує позивач у своїй позовній заяві, на момент прийняття ОСОБА_2 залізницею на баланс вищезазначених об'єктів правовстановлюючi документи та технiчна документацiя на спірне нерухоме майно були вiдсутнi.

Листом від 31.12.2014 №9225/17-05-26 (а.с.27) Кіровоградська міська рада повідомила Знам'янську дирекцiю залiзничних перевезень про те, що вказані примiщення не відносились до об'єктів комунальної власностi територiальної громади м. Кiровограда, а також про те, що в управлінні власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради відомості щодо об'єктів інших форм власності не обліковуються.

15.01.2015 ОСОБА_2 залiзниця (в особi Знам'янської дирекцiї залiзничних перевезень) звернулась до відповідача з листом №5/ДНКМ-3 з проханням розглянути питання про прийняття рiшення щодо видачі свiдоцтва про право власностi на спірні об'єкти нерухомості на ім'я держави в особі ОСОБА_1 інфраструктури України.

За результатами розгляду цього звернення Кіровоградською міською радою листом вiд 29.01.2015 №546/22-05-26 надано відповідь, в якiй рекомендовано звернутися до реєстраційної служби Кіровоградського мiського управлiння юстиції для реєстрації права власності на спірні нежитлові приміщення.

Із матеріалів справи вбачається, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 інфраструктури України та документів, поданих для проведення державної реєстрації права державної власності на комплекс будівель, що розташований в м. Кіровограді, по вул. Жовтневої революції, 2/30, Державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_9 11.08.2015 прийнято рішення №23567609 (а.с. 35) про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Відповідно до цього рішення відмовлено в державній реєстрації права власності форма власності: державна на комплекс будівель, що розташований Кіровоградська обл., м. Кіровоград, вулиця Жовтневої революції, будинок 2/30, за суб'єктом: ОСОБА_1 інфраструктури України, податковий номер 37472062. Зазначене рішення прийнято з огляду на те, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. В рішенні зазначено, що за архівними даними реєстрових книг ОКП "Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації", що підтверджується архівною довідкою від 24.03.2015 №114280, за зазначеною адресою зареєстроване домоволодіння за іншим суб'єктом права.

Доказів оскарження даного рішення сторонами господарському суду не надано.

Із змісту архівної довідки ОКП "Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" №114280 від 26.03.2015 вбачається, що домоволодіння за адресою: Кіровоградська обл., м. Кіровоград, вул. Жовтневої революції, буд. 2/30 за архівними даними реєстрових книг Обласного комунального підприємства "Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" належало: територiальній громаді м. Кiровограда в особі міської ради - 3/50 ч. (комунальна), Свiдоцтво про право власностi вiд 01.07.2002 №285 /Кіровоградський виконком міської ради/; Кiровоградській мiській раді народних депутатів - 47/50 ч.(комунальна), Реєстраційне посвiдчення вiд 12.12.1950 № - /Кіровоградське БТІ/; - ОСОБА_10 - Ціле (приватна), Договір купівлі-продажу вiд 06.12.2002 №5570 /Приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_11 - ціле вбудоване в житловий будинок літ. "Б" нежитлове приміщення пл. 67,6 кв.м.

Проте, позивач наполягає на тому, що об'єкти нерухомого майна загальною площею 264,3 кв.м., що розташовані у м. Кіровограді по вул. Жовтневої революції, 2/30 є державною власністю, а тому звернувся з даним позовом до господарського суду.

Відповідно до частини 4 статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

За частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 Цивільного кодексу України).

Господарський суд враховує, що предметом спору у даній справі є: скасування права комунальної власності територіальної громади м. Кіровограда в особі міської ради на об'єкти нерухомого майна - споруди продбази та магазину № 50, розташовані за адресою: м. Кіровоград, вул. Жовтневої революції, 2/30 та визнання за державою Україна в особі ОСОБА_1 інфраструктури України права державної власності на ці об'єкти.

Відповідно до статей 12, 15, 16, 20 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права, в тому числі право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, на власний розсуд. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. При цьому, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав, зокрема, прав суб'єктів господарювання, визначений частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Однак, такий перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права (частина 2 статті 16 ЦК України та частина 2 статті 20 ГК України) підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що є частиною національного законодавства з 1997 року, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, тобто такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Враховуючи викладене, господарський суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині скасування права комунальної власності територіальної громади м. Кіровограда в особі міської ради на спірні об'єкти нерухомого майна з огляду на те, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

До того ж, ОСОБА_1 інфраструктури України при зверненні з позовом про скасування комунальної власності не доведено факту порушення прав позивача, оскільки не доведено набуття права державної власності на спірне нерухоме майно.

Вирішуючи спір в іншій частині, господарський суд враховує положення статті 392 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вказана стаття знаходиться в розділі 29 Цивільного кодексу України "Захист права власності", тобто, стосується випадків, коли існуюче, належно набуте від попереднього власника та належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в особи документів, що засвідчують належність їй такого права, у зв'язку з їх втратою.

Таким чином, відповідний позов пред'являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав та підтверджується належними та допустимими доказами.

Позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності, у зв'язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів, наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними, а метою подання позову про визнання права власності є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі щодо індивідуально визначеного майна.

Отже, позов про визнання права власності спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності, судове рішення про задоволення таких вимог має ґрунтуватись на встановленому судом в ході розгляду справи існуючому юридичному факті і не може підміняти собою правовстановлюючих документів.

При цьому, захист права власності шляхом його визнання в судовому порядку можливий за наявності одночасно двох умов: по-перше, це підтвердження в судовому порядку своїх прав на майно шляхом подання належних і достатніх доказів, які достеменно підтверджують факт набуття права власності на законних підставах, і, по-друге, вичерпне спростування доводів третіх осіб, які оспорюють або не визнають право власності позивача.

Таким чином, у випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Тобто, підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України є оспорення або невизнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду.

Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Об'єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою ж позову, є обставини, що підтверджують наявність у позивача права власності чи іншого речового права на майно.

Позов про визнання права власності може подати лише власник майна, а не особа, яка володіє майновими правами.

Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачеві спірного майна. Відтак, до предмету доказування за позовом про визнання права власності входить встановлення цивільно-правових підстав набуття позивачем права власності на спірне майно.

Отже, для визнання за державою в особі ОСОБА_1 інфраструктури України права власності на спірні об'єкти нерухомості позивач повинен надати господарському суду правовстановлюючі документи, які підтверджують право державної власності на це майно та належні докази на підтвердження того, що відповідач оспорює це право; або ж надати докази на підтвердження того, що документи, які підтверджують набуття права державної власності на спірні об'єкти, втрачено.

Однак, таких документів позивачем не надано.

ОСОБА_8 реєстру об'єктів державної власності (а.с. 37) з інформацією про те, що позивач є суб'єктом управління об'єктами нерухомого майна - спорудами продбази загальною площею 160,9 кв. м. та магазину № 50 загальною площею 269,29 кв.м., які розташовані за адресою: м. Кіровоград, вул. Жовтневої революції, 2/30, та перебувають на балансі державного підприємства ОСОБА_2 залізниця, не є належним та допустимим доказом, що підтверджує право державної власності на це майно.

До того ж, площа споруд, які зазначені в ОСОБА_8 реєстру об'єктів державної власності та площа цих же об'єктів, згідно інвентарної картки основних засобів (а.с.28, 29) є різною. Так, згідно ОСОБА_8 реєстру об'єктів державної власності площа продбази -160,9 кв. м., а магазину № 50 - 269,29 кв.м., тоді як згідно інвентарних карток ця площа - 165,7 кв.м. та 264,03 кв.м. відповідно.

Крім того, доводи позивача щодо права державної власності на спірне майно спростовуються рішення №23567609 про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень від 11.08.2015.

Із матеріалів справи та пояснень представників сторін вбачається, що відповідачем не оспорювалось право позивача на спірні об'єкти нерухомості, а лише повідомлялось про неможливість видачі документів на підтвердження права державної власності.

З огляду на викладені обставини позов подано безпідставно, а тому в його задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача. При цьому господарський суд враховує, що позивачем в позовній заяві об'єднано дві вимоги немайнового (скасування права комунальної власності) та майнового (визнання права власності) характеру, а тому відповідно до частини 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір" судовий збір мав бути сплачений позивачем за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Однак, при зверненні до господарського суду позивачем сплачено судовий збір лише з вимоги майнового характеру. Судовий збір з позовної вимоги немайнового характеру в розмірі 1218,00 грн позивачем не сплачено, тому господарський суд вважає за необхідне стягнути в доход Державного бюджету України судовий збір в цій сумі з позивача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82-15, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРIШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 інфраструктури України (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14; ідентифікаційний код 37472062) на користь Державного бюджету України (р/р 3002 в Головному Управлінні Державної казначейської служби України у Кіровоградській області, МФО 823016, код 38037409, отримувач коштів УК у м. Кіровограді (м. Кіровоград) 22030001) - 1218,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Копію рішення направити позивачу (01135, м. Київ, просп. Перемоги, 14).

Повне рішення складено 28.12.2015.

Суддя О.Б. Шевчук