ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2015 р. Справа № 911/4813/15

Суддя А.С. Грєхов, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Комунтехсервіс",

про стягнення заборгованості у розмірі 837 811,51 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 14-108 від 18 квітня 2014 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 1/8 від 27 травня 2015 р.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Комунтехсервіс" (надалі відповідач) про стягнення 496 140,98 грн основного боргу, 47 357,68 грн пені, 227 389,69 грн інфляційних втрат та 16 923,16 грн 3% річних з покладенням на відповідача судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань за спожитий ним в червні 2014 року природний газ за договором купівлі-продажу природного газу № 2389/14-ТЕ-17 від 07.03.2014 року.

В судове засідання 15.12.2015 р. з'явився представник позивача та надав пояснення у справі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечив у повному обсязі, про що надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що у відповідності до норм ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" та Постанови КМУ № 217 від 18.06.2014 року для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу відповідач використовує поточний рахунок із спеціальним режимом використання, що виключає можливість товариства з обмеженою відповідальністю "Комунтехсервіс" котролювати надходження коштів від споживачів та забезпечувати їх розподіл. Також відповідач стверджує, що у відповідності до ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" основний борг за договором № 2389/14-ТЕ-17 від 07.03.2014 року підлягає реструктуризації. Посилаючись на Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1064-р від 07.10.2015 року "Про деякі питання опалювального сезону 2015/2016 року", у частині визначення порядку та умов розстрочення виконання грошових зобов'язань за поставлений (спожитий) природний газ, стверджував про необіхдність реструктуризації боргу.

Крім цього, представник відповідача посилаючись на скрутне фінансове становище підприємства, яке зумовлене низькою платоспроможністю підприємств, організацій та інших субєктів господарювання, спростовував свою вину у проведенні несвоєчасних розрахунків за отриманий природний газ за договором та просив господарський суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

У судовому засіданні 15.12.2015 р. після виходу з нарадчої кімнати судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

07.03.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець, позивач у справі) та товариством з обмеженою відповідальністю "Комунтехсервіс" (покупець, відповідач у справі) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2389/14-ТЕ-17 (надалі - Договір), відповідно до умов якого (пункт 1.1. Договору) продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору.

Згідно з пунктом 1.2. Договору газ, що продається за цим Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо комерційної діяльності.

30 квітня 2014 року між сторонами була укладена Додаткова угода № 1 до договору купівлі-продажу природного газу № 2389/14-ТЕ-17 від 07.03.2014 року, якою було викладено п. 1.2 Договору в наступній редакції: газ, що продається за цим Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Як передбачено пунктом 2.1. Договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 3 150,00 тис. куб. м. з розподілом щомісячної поставки у межах відповідних кварталів.

Приймання передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункти 3.3., 3.4. Договору).

Пунктом 5.2. Договору встановлена ціна за 1000 куб. м. природного газу у розмірі 1 091,00 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу 1 091,00 грн, крім того ПДВ 20% - 218,20 грн, всього з ПДВ 1 309,20 грн.

Обов'язок з оплати вартості фактично переданого природного газу узгоджено сторонами пунктом 6.1. Договору. Так, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 11.1. Договору передбачено, що Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2014 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором купівлі продажу.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві, а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму.

За приписами статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати.

Згідно вимог статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобовязання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне зобовязання) положеннями статті 610 Цивільного кодексу визнається як порушення зобовязання.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав у строк, встановлений договором або законом.

Як убачається із матеріалів справи позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ протягом червня 2014 року в обсязі 378,965 тис. куб. м. загальною вартістю 496 140,98 грн, що підтверджується копією оформленого у відповідності до умов договору акту приймання передачі природного газу від 30 червня 2014 року.

Дослідженням змісту вказаного акту Господарським судом встановлено його підписано без зауважень та відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов Договору, тобто, відповідач не заперечував обсягів споживання, ціни, загальної вартості, якості переданого газу та строків поставки за підписаним актом.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобовязання щодо передачі природного газу у відповідності до умов договору.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 2389/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 07 березня 2014 року, з урахуванням встановлення судом факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 496 140,98 грн, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 47 357,68 грн, 3% річних у розмірі 16 923,16 грн та 277 389,69 грн інфляційних втрат, нарахованих за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за спожитий природний газ у червні 2014 року.

Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналізуючи положення статті 625 Цивільного кодексу України, господарський суд враховує наступне.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка внесена з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу вноситься з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В силу приписів статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, господарський суд бере до уваги порядок визначення інфляційних втрат, за яким інфляційні нарахування обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції.

Згідно здійсненого Господарським судом розрахунку, сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 277 342,81 грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат, в сумі 46,88 грн, слід відмовити.

Розмір 3% річних, визначений позивачем, у сумі 16 923,16 грн. є обґрунтованим, арифметично вірним, у зв'язку з чим 3% річних підлягають стягненню з відповідача у заявленому позивачем розмірі.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 47 357,68 грн. пені.

Пунктом 7.2. Договору встановлено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Частиною першою статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини першої ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За розрахунком, здійсненим господарським судом, арифметично правильним та нормативно обґрунтованим є розмір пені, нарахований за зобовязаннями відповідача по оплаті природного газу спожитого у червні 2014 року в сумі 64 933,30 грн.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони. З аналізу даної норми вбачається, що Господарський суд не має права з власної ініціативи виходити за межі заявлених позовних вимог. Відтак, вимога про стягнення з відповідача пені у сумі 47 357,68 грн підлягає задоволенню.

Оскільки позивачем пеня визначена у розмірі 47 357,68 грн, то стягненню підлягає саме ця сума.

Заперечення відповідача щодо безпідставності нарахування пені, 3% річних та інфляційних збитків Господарський суд не приймає, з огляду на те, що у відповідності до ч. 13 статті 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", реструктуризація боргу здійснюється на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості. Відповідачем не надано доказів на підтвердження укладення між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості. Посилання відповідача на неможливість самостійно контролювати надходження коштів від споживачів на поточний рахунок із спецальним режимом використання та забезпечувати розподіл коштів для розрахунку з позивачем, а також на Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1064-р від 07.10.2015 року "Про деякі питання опалювального сезону 2015/2016 року" є безпідставним та таким що спростовується умовами договору та не звільняє відповідача від виконання зобовязань за цим договором.

Судовий збір у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 1, 4, 4-2, 4-3, 22, 33-35, 43, 49,77, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Комунтехсервіс" (07100, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: 31835216) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код: 20077720) 496 140,98 грн. (чотириста девяносто шість гривень девяносто вісім копійок) основного боргу, пеню у розмірі 47 357,68 грн. (сорок сім тисяч триста пятдесят сім гривень шістдесят вісім копійок), інфляційних втрат 277 342,81 грн. (двісті сімдесят сім тисяч триста сорок дві гривні вісімдесят одна копійка), 3% річних у сумі 16 923,16 грн. (шістнадцять тисяч девятсот двадцять три гривні шістнадцять копійок) та 12 566,46 грн. (дванадцять тисяч пятсот шістдесят шість гривень сорок шість копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У решті позову відмовити.

Повне рішення складено - 21.12.2015 року

Суддя А.С. Грєхов