КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2015 р. Справа№ 910/23900/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

ОСОБА_1

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 за дов.

від відповідача: ОСОБА_3 за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант»

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2015

у справі №910/23900/15 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант»

про стягнення 3 731,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» (далі, позивач або ПрАТ «СК «ВУСО») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» (далі, відповідач ТДВ СК «Альфа-Гарант») про стягнення 3 731,99 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.10.2013, по вул. Академіка Сахарова у м. Львів, внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля НОМЕР_1, ОСОБА_4, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль марки «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5

Позивач відповідно до умов укладеного між ним (страховик) та власником автомобіля «Хонда» - ОСОБА_5 (страхувальник) Договору добровільного страхування наземного транспорту №-01 від 07.12.2012, виплатив ОСОБА_5 страхове відшкодування в розмірі 21 685,77 грн.

Таким чином, оскільки на час скоєння ДТП цивільно-правову відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП ОСОБА_4, було застраховано у ТДВ СК «Альфа-Гарант», позивач, на підставі положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України, звернувся до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу від 07.02.2014, однак, відповідач сплатив позивачеві в порядку регресу страхове відшкодування лише частково, на суму 17 953,78 грн. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача виплачене страхове відшкодування в розмірі 3 731,99 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.10.2015 у справі №910/23900/15 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» 3 231 (три тисячі двісті тридцять одну) грн. 99 коп. страхового відшкодування та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 054 (одна тисяча п'ятдесят чотири) грн. 82 коп.

Рішення суду мотивоване тим, що з відповідача на користь позивача відповідно до вимог п.п. 36.1, 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягає стягненню 3 231,99 грн. (21 685,77 грн. 17 953,78 грн. сплаченого відшкодування 500 грн. франшизи) виплаченого страхового відшкодування.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2015 у справі №910/23900/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення. судом не було взято до уваги доводів відповідача стосовно необхідності застосування положень статті 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та взяття за підставу визначення розміру страхового відшкодування за полісом АС/6839680 звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу № 13/11/863598964 від 11.11.2013, згідно якого вартість відновлювального ремонту становить 18 453,78 грн., а відтак сума виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу має бути здійснена в межах зазначеної суми.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу відповідача у справі №910/23900/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2015 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 24.12.2015.

24.12.2015 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2015 у справі №910/23900/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

У судовому засіданні, призначеному на 24.12.2015, представник позивача проти доводів, викладених відповідачем у апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені ним у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, у позові відмовити.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, 07.12.2012 між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» (страховик) та власником автомобіля «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_5 (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № -01 (далі, Договір), за умовами якого застраховано автомобіль марки «Хонда» Civic 4D д.н.з. НОМЕР_2 (далі, застрахований транспортний засіб), в тому числі за страховим ризиком ДТП.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи довідки про дорожньо-транспортну пригоду №9280448, 09.10.2013, по вул. Академіка Сахарова у м. Львів, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля марки «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, внаслідок чого пошкоджено зазначені автомобілі.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення водієм автомобіля НОМЕР_3 Правил дорожнього руху України, а саме, громадянин ОСОБА_6 недотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2, в результаті чого останній отримав технічні пошкодження.

Зазначене підтверджується постановою Залізничного районного суду м. Львова від 29.10.2013 по справі № 462/7958/13-п, якою ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні вказаної ДТП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

10.10.2013 страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно Звіту про оцінку колісного транспортного засобу №13/11/863598964 від 11.11.2013 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який дорівнює «0», становить 18 453,78 грн.

Водночас, позивач, на виконання умов Договору добровільного страхування наземного транспорту № -01 від 07.12.2012, на підставі страхового акту № 4945-02 від 14.11.2013, визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки «Хонда» в розмірі 21 685,77 грн., що підтверджується платіжним дорученням №13814 від 14.11.2013.

Як вбачається із матеріалів справи, розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі рахунку-фактури СТО ТОВ «Сервісний центр «Діамант» №ДМ00003621 від 21.10.2013 та акту виконаних робіт №ДМ00006635, згідно з якими вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2, становить 21 685,77 грн., включно з ПДВ.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_4 застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/6839680 у ТДВ СК «Альфа-Гарант», чинного на момент скоєння ДТП (09.10.2013). Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 50 000 грн., франшиза 500 грн.

07.02.2014 позивач звернувся до відповідача із регресною вимогою вих. № 505 від 07.02.2014 у якій, керуючись вимогами статті 27 Закону України «Про страхування», статтями 993, 1188, 1191 Цивільного кодексу України просив відшкодувати ПрАТ «СК ВУСО» понесені ним збитки в сумі 21 685,77 грн.

Однак, відповідач сплатив позивачеві в порядку регресу страхове відшкодування лише частково, на суму 17 953,78 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, ПрАТ «СК ВУСО» зазначає, що відповідачем недоплачене страхове відшкодування в розмірі 3 731,99 грн. (21 685,77 грн. - 17 953,78 грн.).

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що не повинен відшкодовувати позивачу суму недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 3 731,99 грн., оскільки згідно Звіту №13/11/863598964 від 11.11.2013 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу становить 17 953,78 грн.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, а саме до відповідача.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За змістом статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з частинами 4 і 18 статті 9 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством, а франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Зі змісту пункту 12.1. Договору вбачається, що страхове відшкодування виплачується страховиком на підставі письмової заяви страхувальника (його представника) за умови надання документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та збитків.

За умовами договору добровільного страхування визначення розміру збитку здійснюється на підставі рахунку СТО.

Тобто, Договором страхування, укладеним між позивачем та страхувальником, не передбачено зобовязання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування з урахуванням виключно звіту суб'єкта оціночної діяльності.

Як уже зазначалося вище, позивач на підставі страхового акту № 4945-02 від 14.11.2013, визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки «Хонда» в розмірі 21 685,77 грн., що підтверджується платіжним дорученням №13814 від 14.11.2013.

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі рахунку-фактури СТО ТОВ «Сервісний центр «Діамант» №ДМ00003621 від 21.10.2013 та акту виконаних робіт №ДМ00006635, згідно з якими вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2, становить 21 685,77 грн., включно з ПДВ.

Із матеріалів справи вбачається, що полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/6839680 встановлена франшиза в розмірі 500,00 грн.

Враховуючи зміст зазначених норм права, колегія суддів зазначає, що Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу.

Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 № 910/7163/14.

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов Договору, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» набуло права зворотньої вимоги до ТДВ СК «Альфа-Гарант» у сумі страхового відшкодування в розмірі 21 185,77 грн. - у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

З огляду на вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 231,99 грн. (21 685,77 грн. 17 953,78 грн. сплаченого відшкодування 500 грн. франшизи) виплаченого страхового відшкодування.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №910/22731/14 колегія суддів вважає недоцільним, оскільки вказана постанова стосується застосування до правовідносин норм щодо строків позовної давності стосовно регресних зобовязань.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обовязків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2015 у справі №910/23900/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2015 у справі №910/23900/15 залишити без змін.

Матеріали справи №910/23900/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

ОСОБА_1