ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" грудня 2015 р.Справа № 916/4680/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства Комерційного банку „Приватбанк

до відповідача: Фізичної особи підприємця ОСОБА_1

про стягнення 18793,13грн.

Суддя Малярчук І.А.

В судових засіданнях приймали участь представники:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність №4026-К-О від 29.09.2015р.

від відповідача: не з`явився

В судовому засіданні 28.12.2015 р. приймали участь представники:

Від позивача: ОСОБА_2, довіреність №4026-К-О від 29.09.2015р.

Від відповідача: не з`явився

Суть спору: про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ „Приватбанк 5000,00грн. заборгованості по кредиту, 5879,80грн. заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 25.07.2013р. по 03.11.2015р., 6608,33грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором за період з 16.08.2013р. по 03.11.2015р., 1305,00грн. заборгованості по комісії за користування кредитом за період з 01.08.2013р. по 03.11.2015р.

Позивач на заявлених позовних вимогах наполягає, в їх обґрунтування зазначає, що 15.04.2013р. ФОП ОСОБА_1 подало до банку заяву про відкриття поточного рахунку, згідно якої відповідач приєднався до „Умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування №б/н від 15.04.2013р. та взяв на себе зобовязання виконувати умови договору. Так, відповідно до вказаного договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок №0531 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного звязку банку і клієнта, що визначено та врегульовано „Умовами та правилами надання банківських послуг. Свої зобовязання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 5000,00грн., однак, останній його не повернув, проценти за його користування та комісію не сплатив.

Відповідач в судові засідання не з`являвся, відзив на позов та витребувані судом документи не надав, у звязку з чим справу розглянуто за наявними в ній матеріалами у відповідності до ст.75 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступне:

15.04.2013р. ФОП ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ „Приватбанк із заявою про відкриття рахунка №0531, де зазначила, що погоджується на те, що порядок встановлення, зміну ліміту, погашення заборгованості та розмір процентної ставки за користування кредитним лімітом регламентується Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, розміщеними в мережі Інтернет на сайті www/privatbank.ua, які разом із цією заявою складають договір банківського рахунка.

Так, згідно заяви від 15.04.2013р. відповідач погодився на надання йому позивачем кредитного ліміту на поточний рахунок №0531 та приєднався до „Умов та правил надання банківських послуг, що регламентують взаємовідносини сторін за таким видом кредитування.

Відповідно до п.п.3.2.1.4.1.1., 3.2.1.4.1.2., 3.2.1.4.1.3. „Умов та правил надання банківських послуг за період користування кредитом з дати виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну з дат до 25-го числа поточного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилось з 1-го до 20-го (включно) числа поточного місяця або до 25-го числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилось з 21-го до кінцевого числа поточного місяця, розрахунок відсотків проводиться за процентною ставкою у розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. При необнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, клієнт виплачує банку за користування кредитом проценти в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню. У випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91 го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобовязання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошового зобовязання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Так, починаючи з 25.07.2013р. банком нараховувались відсотки за користування кредитом за ставкою 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості у звязку зі зміною п.3.2.2.4.1.3. „Умов та правил надання банківських послуг з 01.07.2014р. Згідно п.1.1.6.1. Умов визначено, що зміни цих Умов і правил надання банківських послуг вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку у випадках, не заборонених чинним законодавством України. При цьому, пунктом 1.1.6.4. Умов закріплено, що зміни, внесені в Умови та Правила діють з моменту їх публікації на сайті банку.

Позивач у письмовому правовому обґрунтуванні від 28.12.2015р. за вх.№32815/15 повідомив, що під заборгованістю з комісії мається на увазі заборгованість по винагороді, нарахування якої здійснюється у відповідності до п.3.2.1.4.4. „Умов та правил надання банківських послуг, згідно з якими клієнт сплачує банку винагороду за використання ліміту 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існував на кінець банківського дня за попередній місяць, в порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг.

Відповідно до п.3.2.1.2.3.4. „Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом будь-якого із зобовязань банк на свій розсуд має право змінити умови кредитування вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобовязань по кредиту в повному обсязі шляхом направлення повідомлення. При цьому, згідно ст.ст.212, 611, 651 ЦК України, по зобовязанням, строки виконання яких не настали, строки вважаються такими, що настали у вказану в повідомленні дату. В цю дату клієнт зобовязується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, проценти за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобовязання.

Згідно п.п.3.2.1.5.1., 3.2.1.5.4. „Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом будь-якого із зобовязань по сплаті процентів за користування кредитом, передбачених п.п.3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, строків повернення кредиту, передбачених п.п.3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченої п.п.3.2.1.2.2.5, 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6, клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня (у відсотках річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобовязань, передбаченої п.п.3.2.1.5.1., 3.2.1.5.2., 3.2.1.5.3, здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобовязання мало бути виконано клієнтом.

Строк позовної давності за вимогою про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю 5 років (п.3.2.1.5.7. „Умов та правил надання банківських послуг).

Про наявну у відповідача заборгованість зі сплати кредиту, процентів та комісії свідчать виписки по рахункам №1196, №0531, №2397, №6413, №0759, №6296, №0301 за період з 17.04.2013р. по 02.12.2015р.

Проаналізувавши обставини справи, суд дійшов висновку щодо повного задоволення заявленого позивачем позову з врахуванням наступних положень чинного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За положеннями ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Стаття 1054 Цивільного кодексу України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Із змісту п.1 ст. 1048 Цивільного кодексу України вбачається, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Пунктом 1 ст.1049 Цивільного кодексу України зазначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України в редакції від 16.01.2003р. зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до п.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, судом встановлено надання позивачем згідно заяви від 15.04.2013р., „Умов та правил надання банківських послуг кредитного ліміту на поточний рахунок №0531 та неповернення відповідачем кредитних коштів, несплату процентів за користування ними, комісії, у звязку з чим позивач правомірно заявив вимогу про погашення кредиту в сумі 5000,00грн., 5879,80грн. заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 25.07.2013р. по 03.11.2015р., 1305,00грн. заборгованості по комісії за користування кредитом за період з з 01.08.2013р. по 03.11.2015р. згідно п.3.2.1.4.4. „Умов та правил надання банківських послуг, які судом підлягають стягненню в повній мірі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 6608,33грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором за період з 16.08.2013р. по 03.11.2015р.

У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Пунктом 1 ст.547 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання є день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Частина перша статті 223 ГК України встановлює, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Поняття позовної давності міститься в статті 256 ЦК України, відповідно до якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відтак частина шоста статті 232 ГК України визначає строк та порядок, у межах якого нараховуються штрафні санкції, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України.

Так, позивачем розраховано до стягнення з відповідача пеню за період з 16.08.2013р. по 03.11.2015р. із дотриманням строку спеціальної позовної давності та строку нарахування пені, встановленого ч.6 ст.232 ГК України, з огляду на положення п.3.2.1.5.7. „Умов та правил надання банківських послуг, яким сторонами обумовлено пятирічний строк нарахування пені, у звязку з чим позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 6608,33грн. пені підлягає судом задоволенню.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, та те, що позовні вимоги ПАТ „КБ „ПриватБанк є доведеним та обґрунтованими, суд задовольняє їх в повній мірі.

Позивачу за рахунок відповідача згідно ст.49 ГПК України відшкодовуються судові витрати, а саме 1218,00грн. судового збору.

Неявка відповідача в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи, оскільки, як визначено п.п.3.9.1., 3.9.2. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. ...В разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В процесі розгляду даної справи судом було вжито всіх необхідних заходів щодо повідомлення відповідача про судові засідання, в тому числі судове засідання, призначене на 28.12.2015р., особливо з врахуванням того, що ухвали надсилались відповідачу за адресою зазначеною в витязі з ЄДРЮОФОП станом на 25.11.2015р., суд приймає рішення за результатами розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 44, 49, ст.ст.82- 85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов позивача повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (67472, м. Одеса, вул. Молодіжна, буд.85) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку „Приватбанк (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд.50, код 14360570) 5000 (пять тисяч) грн. 00коп. заборгованості, 5879 (пять тисяч вісімсот сімдесят девять) грн. 80коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 6608 (шість тисяч шістсот вісім) грн. 33 коп. пені, 1305 (одна тисяча триста пять) грн. 00коп. заборгованості по комісії, 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.85 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Наказ видати у відповідності до ст.116 ГПК України.

Повне рішення складено 28 грудня 2015 р.

Суддя І.А. Малярчук