ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2015 року Справа № 904/8351/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання: Фьокліна Д.І.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 01.12.2015 р., представник;

представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши апеляційну скаргу Міського комунального підприємства "Дніпропетровський електротранспорт" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2015 року у справі № 904/8351/15

за позовом Приватного підприємства "КВАРТА-М", м. Дніпропетровськ

до Міського комунального підприємства "Дніпропетровський електротранспорт", м. Дніпропетровськ

про стягнення 21 469, 76 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2015 року у справі № 904/8351/15 (суддя Суховаров А.В.) позов задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 13 938,20 грн. збитків та судові витрати.

Рішення мотивовано доведеністю позовних вимог.

Правовою підставою задоволення позову суд зазначив положення ч.1 ст.22, ст.611, ч.1 та 2 ст. 1187 ЦК України, ч.2 ст.224 ГК України.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Просить оскаржуване рішення суду скасувати, в задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує доводи апелянта.

16.12.2015 року представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю забезпечити явку представника у судове засідання.

Згідно п.1 ч.1 ст.77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні, зокрема у разі незявлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ст.28 ГПК України коло представників юридичної особи є необмеженим.

Враховуючи те, що представник відповідача був присутній у судовому засіданні 01.12.2015 року, надав пояснення щодо правової позиції апелянта, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про неможливість вирішення спору у даному судовому засіданні у звязку з неявкою представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів даної справи вбачається, що 23.05.2015 року близько 12.44 год. в м.Дніпропетровську на пл.Островського з боку вул.Привокзальної у напрямку вул.Пастера під час руху трамваю Т-3, інвентарний номер 1219, під керуванням ОСОБА_2, працівника відповідача, на розгалуженні трамвайної колії при повороті ліворуч, задні колеса трамваю продовжили рух прямо. Внаслідок такого руху трамваю стався занос задньої частини трамваю та наїзд на припаркований автомобіль НОМЕР_1, під керуванням водія позивача ОСОБА_3.

23.05.2015 року матеріали, зібрані за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди, зареєстровані в ЄО ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області за №3705.

Під час розгляду матеріалів даної ДТП встановлено, що в діях водія ОСОБА_2 порушення вимог Правил дорожнього руху не вбачається, що підтверджується висновком за результатами розгляду матеріалів ДТП (а.с.22).

Автомобіль ТАТА, н/з НОМЕР_2 належить на праві власності позивачу, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення на а.с.20.

Відповідно до експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля марки ТАТА LPT613/58, державний номер НОМЕР_2, становить 13 938, 00 грн. (а.с.24-33).

Вимога позивача до відповідача по відшкодуванню завданих збитків залишена відповідачем без задоволення (а.с.13-14).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що правовідносини сторін урегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Правилами експлуатації трамвая та тролейбуса Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства, затверджені наказом Міністерства юстиції України № 187 від 08.10.2004 року (далі - Правила) та іншими нормативно-правовими актами, а відшкодування збитків необхідно провести з урахуванням вимог ч.1 ст.22, ст.611, ч.1 та 2 ст. 1187 ЦК України, ч.2 ст.224 ГК України.

Суд послався на доведеність протиправності поведінки відповідача, доведеність причинно наслідкового звязку між протиправною поведінкою відповідача та спричиненими збитками.

Однак такі обгрунтування суду є помилковими, оскільки вина працівника відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди відсутня, про що прямо зазначено у висновку на а.с.22, про який зазначено вище.

Положення ст.224 ГК України та ст.611 ЦК України встановлюють наслідки у вигляді відшкодування збитків у разі порушення зобовязання. До даних правовідносин такі норми права не можуть бути застосовані.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1116 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1192 ЦК України - з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ № 2979 від 02.07.2015 року

вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля марки ТАТА LPT613/58, державний номер НОМЕР_2, становить 13 938, 00 грн. (а.с.24-33),

Відповідач не надав належних та допустимих доказів в спростування цього висновку, як і не заявив клопотання щодо проведення відповідної судової експертизи по справі.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Така оцінка проводиться в порядку, передбаченому "Методикою товарознавчою експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів", затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092.

Тому для вирішення питання щодо розміру заподіяної позивачу, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, матеріальної шкоди, суд першої інстанції прийняв до уваги саме висновок вказаного дослідження, який, проведений у відповідності до зазначених вище нормативних актів.

З урахуванням встановлених обставин справи та викладених правових норм, колегія суддів погоджується з висновком суду про стягнення 13 938,20 грн. збитків.

Доводи апелянта щодо відсутності вини працівника відповідача в спричиненні шкоди відхиляються колегією суддів з огляду на положення ст. ст.1172 ЦК України та встановленого судом факту перебування на момент вчинення ДТП водія ОСОБА_2 у трудових відносинах з відповідачем. Дана обставина відповідачем не спростовується та встановлена у висновку на а.с.22.

Доводи апеляційної скарги щодо різниці між встановленим у висновку експерта розміром збитків та сумою, зазначеною в рахунку №СФ-000011 від 22.06.2015 року на ремонт автомобіля позивача (а.с.33 зворот) також є безпідставними, оскільки копія рахунку не є належним та допустимим доказом по даній справі у розумінні вимог ст.ст.33, 34 ГПК України. На вказаний рахунок не зазначав позивач у позовній заяві, він не має реквізитів, що могли б ідентифікувати його відношення до ремонту автомобіля позивача, якому спричинені пошкодження в результаті ДТП.

Тому така позиція апелянта є хибною.

Щодо доводів апелянта про неправомірне стягнення витрат за проведення експертизи, то вони спростовуються положеннями ст.44 ГПК України, згідно якої

судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За надання експертних послуг по організації та проведенню автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку спричиненого автомобілю ТАТА LPT613/58, державний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП позивач сплатив 1 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 64 від 24.06.2015 року (а.с.12).

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.ст.33, 34 ГПК України). Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведеності їх переконливості.

Відповідач не спростував висновки оскаржуваного судового рішення, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2015 року у справі № 904/8351/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Повний текст постанови

складено 25.12.2015 року.