КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2015 р. Справа№ 927/809/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання: Товстенку О.Ю.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Вєста Україна"

на рішення господарського суду Чернігівської області від 14.07.2015р.

у справі № 927/809/15 (суддя Блохіна Ж.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Вєста Україна",

до Приватного підприємства „Комфорт",

про стягнення 17 976,27 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Вєста Україна" (далі - позивач) звернулось в господарський суд Чернігівської області з позовом до Приватного підприємства „Комфорт" (далі - відповідач) про стягнення 17 976,27 грн. вартості сплаченого відшкодування за втрачену продукцію.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 14.07.2015р. у справі №927/809/15 в задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи зазначене рішення, суд першої інстанції, пославшись на встановлені ним обставини та умови договору, положення ГК України і ЦК України, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, оскільки докази порушення відповідачем зобов'язань, що випливають із договору перевезення №1214, під час перевезення вантажу за транспортною заявкою від 01.01.2015, відсутні, а також відсутні всі елементи складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, причинний зв'язку між поведінкою боржника та збитками, вина.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду Чернігівської області від 14.07.2015р. у справі № 927/809/15 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що він не погоджується з прийнятим рішенням, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права. Зокрема, на думку скаржника, судом першої інстанції не враховано обставини, що уклавши договір № 1214 від 16.12.2014р., відповідач прийняв на себе ризики псування товару у непошкодженому транспортному засобі під час транспортування. Протиправна поведінка та вина відповідача, на думку скаржника, підтверджується актом псування товару від 12.01.2015р., причинний зв'язок між поведінкою відповідача та збитками завданими позивачу підтверджується наявним у справі платіжним дорученням від 27.04.2015р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.11.2015р. Даною ухвалою зобов'язано скаржника (позивача) надати суду докази зарахування судового збору, сплаченого відповідно до квитанції № 65 від 26.08.2015р. на суму 304,50 грн. та квитанції №QS25422340 від 24.07.2015р. на суму 609,00 грн. за подання апеляційної скарги у даній справі, до спеціального фонду Державного бюджету України.

Вимоги ухвали суду від 05.11.2015р. позивач (скаржник) не виконав, витребуваних доказів зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України не надав, надавши суду докази звернення до Територіального управління Державної судової адміністрації за довідкою про зарахування коштів сплачених при поданні апеляційної скарги згідно з платіжними дорученнями доданими до апеляційної скарги.

Ухвалою суду від 01.12.2015р. розгляд скарги у справі відкладено на 16.12.2015р. на підставі ст. 77 ГПК України. Даною ухвалою повторно зобов'язано скаржника (позивача) надати суду докази зарахування судового збору, сплаченого відповідно до квитанції № 65 від 26.08.2015р. на суму 304,50 грн. та квитанції №QS25422340 від 24.07.2015р. на суму 609,00 грн. за подання апеляційної скарги у даній справі, до спеціального фонду Державного бюджету України.

07.12.2015р. на адресу суду від позивача (скаржника) надійшли витребувані судом документи.

В судовому засіданні 16.12.2015р. представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача проти наведених доводів заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2012р. між ТОВ „Проктер енд Гембл Україна" (замовник) та ТОВ „Веста Україна" (виконавець) укладено договір №PGU-Vesta-14/12 про надання транспортно-експедиторських послуг (далі - договір від 01.08.12).

Згідно з п. 1.1 договору виконавець надає замовнику послуги з організації та забезпечення перевезення вантажів (товару) замовника (транспортно-експедиторські послуги) своїми силами і у відповідності до умов, передбачених даним договором.

Пунктом 1.3 договору сторони погодили, що одиницею товару, який передається замовником (вантажовідправником) виконавцю, є одиниця виміру конкретного товару в заводській тарі (упаковці) будь-якого виду (палета, короб, одиниця товару).

Відповідно до п. 2.1 договору виконавець зобов'язаний/має право:

п.п. 2.1.1 В порядку та на умовах, визначених даним договором організувати і надати транспортно-експедиторські послуги, пов'язані з перевезенням вантажів замовника згідно відповідним заявкам останнього;

п.п. 2.1.2 Укласти від свого імені один або кілька договорів перевезення на таких умовах, які б в повному обсязі забезпечили перевезення вантажів замовника згідно умов даного договору та вказівкам замовника;

п.п. 2.1.7 Забезпечувати збереження вантажів при перевезенні з моменту їх прийому на перевезення в пункті відвантаження і до моменту їх здачі в місці призначення (місці доставки) та виконання строків доставки вантажів;

п.п. 2.1.7.1 Виходячи із специфіки товару за даним договором та необхідності додержуватись стандартів якості товару замовника, а також враховуючи ймовірні негативні наслідки впливу товару замовника неналежної якості на здоров'я покупців, сторони визнають, що будь-яке псування заводської упаковки (тари) одиниці товару (вантажу), визначеної пунктом 1.3 даного договору (в тому числі вм'ятини на упаковці, розриви упаковки, намочена упаковка та інше), розглядаються сторонами як неможливість відтворення зіпсованої одиниці товару (вантажу). Збиток у відношенні такої одиниці товару відшкодовується виконавцем в розмірі її вартості. Порядок визначення вартості пошкодженого товару узгоджений сторонами в пункті 2.1.8.1. договору;

п.п. 2.1.8 Відшкодувати замовнику шкоду, викликану нестачею, пошкодженням (псуванням), втратою вантажу;

п.п. 2.1.8.1 Виконавець відшкодовує фактичну шкоду за втрату, недостачу чи пошкодження (псування) вантажу після прийняття вантажу в пункті відвантаження і до видачі вантажу в пункті доставки вантажоотримувачу, вказаному в товаросупровідних документах, чи уповноваженій ним особі, якщо не доведе, що втрата, недостача чи пошкодження (псування) вантажу виникли внаслідок обставин, яким виконавець не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало, в наступних розмірах:

- за втрату або недостачу вантажу, прийнятого виконавцем для перевезення, в розмірі вартості встановленій в ТТН/ЦМР, рахунку або прас - листі замовника, надсилаємого виконавцю додатково, або частини вартості вантажу визначеної на підставі ТТН/ЦМР, рахунку або прас - листа замовника пропорційно частини вантажу, якого не вистачає;

- за пошкодження (псування) вантажу, прийнятого виконавцем для перевезення, в розмірі суми, на яку зменшилась вартість вантажу, яка визначається на підставі ТТН/ЦМР, рахунку або прас - листа замовника, надсилаємого виконавцю додатково, а при неможливості відновлення пошкодженого вантажу в розмірі вартості вантажу, визначеному на підставі ТТН/ЦМР, інвойса або прас - листа замовника.

За змістом п. 4.3 договору недостача, пошкодження (псування), втрата вантажу підтверджується записом в ТТН/ЦМР і складанням відповідного акта, фіксуючого факт браку/псування/недостачі.

Замовник (вантажоотримувач) також зобов'язаний письмово повідомити виконавця про факт втрати, недостачі, пошкодження вантажу (форма повідомлення викладена в додатку № 7 к до договору).

16.12.2014р. між ПП „Комфорт" (далі - перевізник, відповідач) та ТОВ „Вєста Україна" (далі - експедитор, позивач) укладено договір №1214 про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та місцевому сполученні (далі - договір 1214).

Згідно з п. 1.1 договору 1214 перевізник зобов'язується виконати перевезення вантажів автомобільним транспортом за замовленням експедитора у міжнародному та/або міжміському та/або місцевому сполученні і надати додаткові послуги, необхідні для доставки вантажів.

Відповідно до п. 2.1 договору 1214 за дорученням експедитора і у відповідності з цим договором перевізник надає одну чи декілька з наступних послуг, зокрема, виконує перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському, міському сполученні.

Перевізник організовує перевезення вантажів на підставі письмових заявок експедитора, які є невід'ємною частиною цього договору (п. 2.2 договору 1214).

Згідно з п.п. 3.1.8 договору експедитор має право вимагати від перевізника відшкодування завданих збитків пов'язаних з неналежним виконанням чи невиконанням умов цього договору.

Відповідно до п.п. 3.3.2 договору 1214 експедитор зобов'язується забезпечити завантаження (розвантаження) транспортного засобу, його митну обробку і митне оформлення всіх необхідних документів протягом 48 годин з моменту прибуття автомобіля під завантаження за межами території України і 48 годин з моменту прибуття автомобіля під розвантаження на території України.

Розділом 3.4 договору 1214 визначено обов'язки перевізника, зокрема:

- виконати перевезення вантажів автомобільним транспортом безпосередньо з пункту відправлення до пункту призначення, вказаних у заявці та надати додаткові послуги необхідні для доставки вантажу визначені цим договором (п.п. 3.4.1);

- забезпечити своєчасну подачу транспортного засобу, що відповідає санітарним вимогам, в технічно справному стані, придатному для перевезення вантажів даного виду, згідно із заявкою у погоджений сторонами строк. Невідповідність транспортних засобів визначеним вище вимогам, в тому числі санітарним та нормам законодавства, може бути підставою для відмови експедитором від їх завантаження (п.п. 3.4.3);

- забезпечити присутність водія або іншого представника перевізника при завантаженні/розвантаженні транспортного засобу для перевірки кількості, комплектності та стану вантажу, його упаковки відповідно до товарно-транспортних документів (ТТН чи CMR), а також при пломбуванні та знятті пломб з вантажного відділення транспортного засобу та з одиниць завантаження (п.п. 3.4.6);

- доставити довірений відправником вантаж в обумовлений термін у пункт призначення і видати його одержувачу, зазначеному в товарно-трансопртних документах )ТТН або CMR) (п.п. 3.4.13);

- у випадку втрати, знищення або пошкодження вантажу чи його частини, перевізник зобов'язується відшкодувати експедиторові вартість втраченого, знищеного та/або пошкодженого вантажу в 10 (десятиденний) строк з моменту направлення вимоги (п.п. 3.4.21).

Пунктом 5.2 договору 1214 передбачено, що у випадку невідповідності кількості вантажу та/або стану вантажу, зазначеному у товарно-транспортних документах, при прийманні вантажу до перевезення, перевізник (водій-експедитор) зобов'язаний зробити відповідні зауваження в усіх екземплярах товарно-транспортних документів. Будь-які виявлені недоліки стосовно завантаження мають бути усунені вантажовідправником. Транспортування не може розпочатись, якщо зазначені недоліки не усунені. Якщо водій перевізника та/або залученої ним особи до виконання перевезення, підтверджують прийняття товару в товаротранспортних документах без надання аргументованих коментарів, вважається, що він отримав повну кількість товару у відмінному стані без виключень.

Відповідно до п. 5.4 договору 1214 перевізник приймає на себе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу чи за його пошкодження, в проміжок часу між прийняттям вантажу до транспортування та його здачею. У пункті призначення перевізник зобов'язаний отримати підпис одержувача на товарно-транспортних документах.

В пункті 6.19 договору 1214 сторони домовились, що при пошкодженні вантажу відшкодовується не сума, на яку зменшилася вартість товару згідно рахунку - фактури (invoice), а ринкова вартість самого товару, який пошкоджено. Пошкодженням в даному випадку вважається навіть втрата товарного виду.

Між позивачем та відповідачем складена заявка-договір від 01.01.2015 на перевезення вантажу по маршруту Бориспіль (Київська область) - Пушкіно (Московська область), перевізник - Комфорт, дата завантаження 05.01.2015, вантажоотримувач - ТОВ „ITELLA", дата відвантаження 12-13.01.2015.

Перевезення вантажу, 3180 шт. картонних коробів, гігієнічні прокладки, здійснювалось за міжнародною товарно-транспортною накладною CMR №0732509 від 06.01.2015, згідно якої вантажовідправником є „Проктер енд Гембл Україна", одержувачем вантажу є ТОВ „Проктер енд Гембл Дитрибьютерська Компанія", м. Москва, а місцем розвантаження є ТОВ „Ітелла", м. Пушкіно.

12.01.2015 при прийманні товару на складі вантажоотримувача ТОВ „Ітелла" для ТОВ „Проктер енд Гембел ДК" складено акт про брак (порчу)/нестачу №Б LO, згідно якого при прийомі товару на складі комісією, до складу якої входили працівники ТОВ „Ітелла" та водій Панченко, були виявлені мокрі коробки при непошкодженому транспортному засобі, а саме: DISCREET Ежедн Deo Spring Breeze в кількості 290 штук, 29 коробок та DISCREET Ежедн Normal Plus 16 шт. в кількості 105 штук, 5 коробок. Продукція поступила під пломбою №10365325.6151779. Стан пломби не порушено. Стан стандартної упаковки в момент огляду - порушена.

Згідно акту від 12.01.2015 огляду транспортного засобу машини №СВ 2996АМ/СВ 2936ХХ транспортної компанії Комфорт, складеного ТОВ „Ітелла" при прийнятті вантажу, недоліків при огляді не виявлено.

Товариством з обмеженою відповідальністю „Проктер енд Гембл Україна" було направлено директору ТОВ „Вєста Україна" претензію №TG-761-2015 від 22.01.2015 з вимогою відшкодувати повну вартість втраченої продукції, виходячи із зазначеної в супровідних документах на вантаж вартості продукції, втраченої під час перевезення, яка становить 17 976,27 грн.

Платіжним дорученням від 27 квітня 2015 року, копія якої міститься в матеріалах справи, ТОВ „Вєста Україна" перерахувало ТОВ „Проктер енд Гембл Україна" 17 976,27 грн.

ТОВ „Вєста Україна", в свою чергу, направлено на адресу ПП „Комфорт" претензію вих. №2327 від 22.01.2015 з вимогою відшкодувати вартість пошкодженого вантажу та перерахувати на рахунок ТОВ „Веста Україна" суму вартістю 17 976,27 грн.

ПП „Комфорт" надано відповідь на претензію №2327 від 22.01.2015, в якій відповідач відхиляє вимоги та зазначає, що якщо і були незначні пошкодження зовнішньої упаковки (коробів), то сама продукція, що містилася у відповідних коробах, пошкоджена не була, оскільки знаходилась у непромокаючій вакуумній упаковці, а тому відсутня фактична шкода та/або інші збитки завдані при перевезенні і відсутні будь-які правові підстави для застосування відповідальності підприємства. Вина підприємства відсутня, оскільки транспортний засіб, яким перевозився вантаж, відповідав усім вимогам та не був пошкоджений, що підтверджується актом від 12.01.2015 та актом огляду транспортного засобу від 12.01.2015.

В матеріалах справи також міститься копія листа ПП „Комфорт", адресованого директору ТОВ „Вєста Україна", в якому зазначається, що згідно акту огляду транспортного засобу складеного після його вивантаження не було виявлено жодних порушень для перевезення продукції. При завантаженні автомобіль також був оглянутий працівниками заводу вантажовідправника і жодних порушень виявлено не було. Причиною замокання стало порушення умов завантаження продукції вантажовідправником.

Обгрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач зазначає про те, що з моменту виплати ним відшкодування за втрачену продукцію вантажовідправнику, він отримав право вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за завдані збитки, а тому, посилаючись на ст.ст. 908, 924, 1119, 1192 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача 17 976,27 грн. збитків.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що при прийнятті товару були виявлені незначні пошкодження зовнішньої упаковки (коробів), але сама продукція, що містилася у відповідних коробах, пошкоджена не була, оскільки знаходилась у непромокаючій вакуумній упаковці, а тому відсутня фактична шкода та/або інші збитки завдані при перевезенні і відсутні будь-які правові підстави для застосування відповідальності підприємства. Вина підприємства відсутня, оскільки транспортний засіб, яким перевозився вантаж, відповідав усім вимогам та не був пошкоджений, що підтверджується актом від 12.01.2015 та актом огляду транспортного засобу від 12.01.2015.

Враховуючи встановлені у даній справі обставини та наявні докази, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за псування або пошкодження вантажу з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як вбачається з договору №PGU-Vesta-14/12 про надання транспортно-експедиторських послуг, укладеного 01 серпня 2012 року між ТОВ „Проктер енд Гембл Україна" (замовник) та ТОВ „Вєста Україна" (виконавець), він є договором транспортного експедирування, а тому, як зазначено у статті 934 ЦК України, за порушення обов'язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу, яка регулює правові наслідки порушення зобов'язання та відповідальність за порушення зобов'язання ( ст.ст. 610 - 625 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

16.12.2014р. між позивачем та відповідачем укладено договір №1214, який є договором перевезення вантажу, за яким відповідач зобов'язується виконати перевезення вантажів автомобільним транспортом за замовленням експедитора у міжнародному та/або міжміському та/або місцевому сполученні і надати додаткові послуги, необхідні для доставки вантажів.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Статтею ст. 909 ЦК України унормовано, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ст. 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Відповідно до ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами спору виникли правовідносини, пов'язані зі стягненням з фактичного перевізника в порядку регресу збитків, завданих внаслідок псування вантажу під час його перевезення транспортним засобом.

Статтею 920 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Стаття 924 ЦК України передбачає відповідальність перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти. У даній статті зазначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Аналогічна норма закріплена й в ст. 314 ГК України.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, Женева, 19 травня 1956 року (далі - Конвенція), ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах.

Статтею 3 Конвенції визначено, що перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов'язки, як за власні дії і недогляди.

Відповідно до статей 4, 9 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної; вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Пунктами 1, 2 статті 17 Конвенції визначено, що перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за затримку доставки. Перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Пунктом 1 статті 18 Конвенції встановлено, що тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17, лежить на перевізнику.

Як вбачається з міжнародної товаро - транспортної накладної CMR №0732509 від 06.01.2015 товар завантажено на автомобіль відповідача без зауважень перевізника щодо якості та цілісності вантажу.

Як зазначалось вище, приймання вантажу перевізником погоджено сторонами в п. 5.2 договору 1214, відповідно до якого у випадку невідповідності кількості вантажу та/або стану вантажу, зазначеному у товарно-транспортних документах, при прийманні вантажу до перевезення, перевізник (водій-експедитор) зобов'язаний зробити відповідні зауваження в усіх екземплярах товарно-транспортних документів. Будь-які виявлені недоліки стосовно завантаження мають бути усунені вантажовідправником. Транспортування не може розпочатись, якщо зазначені недоліки не усунені. Якщо водій перевізника та/або залученої ним особи до виконання перевезення, підтверджують прийняття товару в товаротранспортних документах без надання аргументованих коментарів, вважається, що він отримав повну кількість товару у відмінному стані без виключень.

З огляду на відсутність зауважень перевізника під час завантаження товару, слід дійти висновку, що товар отриманий останнім у належному стані.

Відповідно до п. 5.4 договору 1214 перевізник приймає на себе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу чи за його пошкодження, в проміжок часу між прийняттям вантажу до транспортування та його здачею. У пункті призначення перевізник зобов'язаний отримати підпис одержувача на товарно-транспортних документах.

Факт псування вантажу встановлено актом від 12.01.2015 про брак (порчу)/нестачу №Б LO, складеного ТОВ „Ітелла" за участю водія ПП ,,Комфорт" Панченка, згідно якого при прийомі товару були виявлені мокрі коробки при непошкодженому транспортному засобі, а саме: DISCREET Ежедн Deo Spring Breeze в кількості 290 штук, 29 коробок та DISCREET Ежедн Normal Plus в кількості 105 штук, 5 коробок. В акті також зазначено, що продукція поступила під пломбою №10365325.6151779, яка не порушена, стан стандартної упаковки в момент огляду - порушена.

Також ТОВ „Ітелла" здійснений огляд транспортного засобу - машини №СВ 2996АМ/СВ 2936ХХ транспортної компанії „Комфорт" при прийнятті вантажу, за результатом якого складено акт огляду від 12.01.2015, з якого вбачається, що при огляді транспортного засобу не було виявлено: пошкодження тенту, наявність сміття, наявність сторонніх предметів, наявність різких сторонніх запахів, слідів перебування гризунів, вологи, сміття, наявності слідів вологи на тенті та на підлозі.

Відповідно до Акту про виконані роботи (по знищенню) від 10.03.2015р. зіпсований товар: DISCREET Ежедн Deo Spring Breeze - брак 290 шт (29 коробок); DISCREET Ежедн Normal Plus брак 105 шт (5 коробок) в період з 25 лютого 2015 по 10 березня 2015р. знищено на спецзаводі № 2 ГУП.

Відповідно до статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Водночас, за змістом ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно з п. 1 ст. 18 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17, лежить на перевізнику.

Тобто, вина перевізника за псування вантажу презюмується, якщо ним не буде доведено, що пошкодження сталося не з його вини.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Водночас, матеріали справи не містять будь - яких доказів відповідача на спростування зазначених позивачем обставин щодо псування товару під час перевезення.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стаття 224 ГК України під збитками визначає витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, згідно статті 225 ГК України, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства, додаткові витрати, понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язань другою стороною.

Статтею 623 ЦК України унормовано, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потребує доведення наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини; за відсутності одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 20.12.2010 у справі №06/113-38).

Суд першої інстанції зазначив, що оскільки відправник вантажу не відмовився від наданого відповідачем транспортного засобу, знайшов його придатним для перевезення саме засобів гігієни у коробках, а відтак, транспортний засіб відповідав вимогам, зазначеним у транспортній заявці від 01.01.2015; мокрі коробки, тобто пошкодження вантажу, було виявлено при непошкодженому транспортному засобі, непошкодженій пломбі, отже пошкодження частини вантажу сталося внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що докази порушення відповідачем зобов'язань, що випливають із договору перевезення №1214 під час перевезення вантажу за транспортною заявкою від 01.01.2015, відсутні, а також відсутні всі елементи складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, причинний зв'язок між поведінкою боржника та збитками, вина, а отже відсутні правові підстави для покладення на відповідача відповідальності за псування або пошкодження вантажу.

Однак, враховуючи викладені вище обставини, приписи ст. 924 ЦК України, п. 1 ст. 18 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, п.п. 5.2, 5.4 договору № 1214, колегія суддів вважає, що відповідачем, на якого у даному випадку покладається тягар доказування відсутності вини, не доведено, що пошкодження вантажу сталось не з його вини.

Відповідач, прийнявши товар в пункті завантаження, без будь - яких зауважень в товаро - транспортних документах, в тому числі без зазначення недоліків пов'язаних з порушенням умов завантаження продукції, несе повну матеріальну відповідальність за псування вантажу під час його транспортування.

Актом від 12.01.2015 про брак (порчу)/нестачу №Б LO, складеного за участю водія перевізника, встановлено факт псування вантажу.

За змістом ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Тобто, з моменту виплати відшкодування за зіпсований вантаж згідно претензії вантажовідправника, позивач отримав право вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за завдані збитки.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що уклавши договір № 1214 від 16.12.2014р. відповідач прийняв на себе ризики псування товару у непошкодженому транспортному засобі під час транспортування. Вину відповідача встановлено (презюмовано) законом і не спростовано відповідачем, збитки, а також причинний зв'язок між поведінкою відповідача та збитками підтверджується Актом від 12.01.2015 про брак (порчу)/нестачу №Б LO та платіжним дорученням від 27 квітня 2015 року, яким позивач перерахував вантажовідправнику ТОВ „Проктер енд Гембл Україна" 17 976,27 грн.

Збитки розраховано згідно з умовами договору, виходячи з вартості пошкодженої продукції, яка була знищена, та становить 17 976,27 грн.

За наведених вище обставин, позовні вимоги у даній справі є обґрунтованими, документально підтвердженими та підлягають задоволенню.

При цьому, доводи відповідача щодо того, що продукція не була повернута вантажовідправнику, та в матеріалах справи відсутні будь - які претензії вантажоодержувача до вантажовідправника, а тому необґрунтованими є вимоги позивача, який задовольнив претензію ТОВ ,,Проктер енд Гембл Україна", в той час, як покупцем та особою, якій завдано шкоди (збитків), є ТОВ ,,Ітелла", як вантажоотримувач, колегією суддів відхиляються, оскільки на підтвердження своїх заперечень відповідачем не надано належних та допустимих доказів.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, що призвело до прийняття неправильного рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у даній справі. Зазначене, відповідно до ст. 104 ГПК України, є підставою для скасування рішення господарського суду Чернігівської області від 14.07.2015р. у справі № 927/809/15, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог повністю. У зв'язку з цим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Вєста Україна" задовольнити.

2. Рішення господарського суду Чернігівської області від 14.07.2015р. у справі № 927/809/15 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

3. Стягнути з Приватного підприємства ,,Комфорт" (код 14237220) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Вєста Україна"(код 35322154) 17 976,27 грн. збитків та 1 827,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову до суду.

4. Стягнути з Приватного підприємства ,,Комфорт" (код 14237220) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Вєста Україна"(код 35322154) 2 009,70 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити господарському суду Чернігівської області видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко