ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

21 грудня 2015 р. Справа № 902/1564/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «АТК Україна»

(вул. Мандриківська, 47, м. Дніпропетровськ, 49000)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА ФУД»

(вул. Полковника Ганжі, 16, м. Тульчин, Вінницька область, 23600)

про стягнення 135887,09 грн.

при секретарі судового засідання Солоненко Т.В..

за участю представників сторін:

позивач : ОСОБА_1 за довіреністю № 565 від 14.12.2015 року;

відповідача : ОСОБА_2 за довіреністю № 10 від 12.02.2015 року.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «АТК Україна» звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА ФУД» 135 887,09 грн., з яких: 122 661,60 грн. сума основного боргу; 9 378,68 грн. сума пені та 3 846,81 грн. сума процентів річних.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного 04.08.2015 року договору поставки № ТД-2-104 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 133 701,60 грн., за який останній зобовязався провести розрахунки на протязі 14 календарних днів з моменту відвантаження. В порушення взятих на себе зобов'язань відповідач не провів повних розрахунків за отриманий товар, і станом на день звернення з позовом до суду заборгованість становить 122 661,60 грн..

Неналежне виконання зобовязань за договором призвело до звернення до суду з даним позовом та нарахування штрафних санкцій обумовлених угодою.

Ухвалою суду від 01.12.2015 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1564/15 з призначенням до розгляду в судовому засідання на 17.12.2015 року та зобов'язано сторін надати докази необхідні для вирішення спору.

Відповідач у відзиві № 17/12-15 від 17.12.2015 року заперечує проти позову виходячи з наступного. Станом на 17.12.2015 року основний борг, який складає 122 661,60 грн. погашений повністю, про що між сторонами підписано акт звірки розрахунків. Щодо розрахунку позивача штрафних санкцій відповідач вважає, що нараховані санкції задоволенню не підлягають, оскільки договір був підписаний з протоколом розбіжностей у відповідності до якого п. 5.3. договору було виключено. В даному пункті договору було вказано наступне: «У випадку несвоєчасного виконання прийнятих на себе грошових зобовязань по оплаті за товар за цим Договором, Покупець зобовязаний сплатити на користь Продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної суми поставки за кожний день прострочення виконання зобовязання. На підставі ст.. 625 ЦК України Сторони домовились, що у разі прострочення виконання грошового зобовязання строком більше 30 календарних днів, боржник на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 36 (тридцять шість) відсотків річних від простроченої суми за кожен день прострочення».

Відтак, на думку відповідача, позивач не вправі нараховувати штрафні санкції.

17.12.2015 року представником позивача за довіреністю ОСОБА_1 подано заяву № 16/12/2015 від 16.12.2015 року про уточнення позовних вимог, в якій останній просить стягнути з відповідач 14 432,43 грн., з яких: 12 807,50 грн. пеня, 1 624,93 грн. 3% річних.

Розглянувши дану заяву, суд розцінює її як заяву про зменшення позовних вимог, оскільки за змістом останньої позивач, у звязку зі сплатою відповідачем суми основного боргу, зменшує позовні вимоги до стягнення пені та трьох відсотків річних. При цьому, зазначені вимоги збільшено у грошовому виразі, виходячи зі збільшення періоду прострочення.

При розгляді справи 17.12.2015 року судом оголошено перерву до 21.12.2015 року з метою надання сторонами доказів проведення відповідачем розрахунків за договором.

21.12.2015 року представником позивача за довіреністю ОСОБА_1 подано заяву № 18/12/2015 від 18/12/2015 року до долучення до матеріалів справи акту звірки розрахунків між сторонами та копій платіжних доручень.

21.12.2015 року представником відповідача за довіреністю ОСОБА_3 подано доповнення до відзиву за № 21-12/15-1 від 21.12.2015 року наступного змісту. Позивач надіслав відповідачу договір разом з підписаним протоколом розбіжностей лише 30.11.2015 року, тобто з порушенням строків, встановлених ст. 181 ГК України, що підтверджується конвертом рекомендованого листа № 663 від 30.11.2015 року та довідкою пошти від 17.12.2015 року. Після відправлення позивачем із запізненням договору та підписаного протоколу розбіжностей, які вважаються відповіддю про прийняття пропозиції укласти договір, ТОВ «ТЕРРА ФУД» не надавало згоди на укладення договору поставки № ТД-2-104 від 04.08.2015 року. Таким чином, договір не можна вважати укладеним, і у відповідача немає зобовязань за цим договором, в тому числі щодо сплати штрафних санкцій.

При розгляді справи 21.12.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви № 16/12/2015 від 16.12.2015 року. Представник відповідача заперечував проти позову з підстав наведених у відзиві та доповненнях до нього.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

04 вересня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «АТК Україна» (позивач, за договором Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА ФУД» (відповідач, за договором Покупець) укладено договір поставки № ТД-2-104 (надалі Договір).

Згідно з предметом цього Договору, в порядку та на умовах, визначених у цьому Договору, Продавець зобовязується передати у власність Покупця, а Покупець зобовязується прийняти у свою власність та оплатити Товар на умовах, в кількостях та за ціною (вартістю), що наводяться в рахунку-фактурі, специфікації, або інших передбачених чинним законодавством документах на Товар, які є невідємною частиною договору (Додатки) та остаточно узгоджуються Сторонами на кожну окрему партію Товару.

Загальна ціна (вартість) Товару за цим Договором визначається у рахунку-фактурі. Оплата ціни (вартості) Товару здійснюється Покупцем в національній валюті України безготівково шляхом банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок Продавця. Умови оплати Товару визначаються на кожну партію Товару окремо та вказуються у специфікації, яка є невідємною частиною цього Договору. Датою оплати вартості (ціни) Товару вважається дата надходження грошових коштів, у розмірі 100% ціни (вартості) Товару, на поточний рахунок Продавця. (п.п. 3.1., 3.2. Договору).

Розділом 4 Договору погоджено права та обовязки сторін.

Згідно п. 4.1. Договору Продавець зобовязується: надати Покупцю разом з товаром або засобами поштового звязку наступні документи: рахунок, видаткову накладну, податкову накладну; здійснити заміну неякісного твору у 14-денний термін (для імпортованого товару у 30-денний термін) з моменту оформлення відповідного висновку Продавця, складеного на підставі письмового повідомлення Покупця щодо необхідності заміни неякісного товару.

Згідно п. 4.2. Договору Покупець з поміж іншого зобовязується: оплатити повну вартість (ціну) товару у визначену цим Договором строки (терміни); прийняти обумовлений в Додатках до цього Договору товар.

Договір набирає чинності з дати його укладення (підписання) сторонами та діє до 31 грудня 2016 року та моменту повного та належного виконання сторонами усіх своїх зобовязань за цим Договором (п. 9.1. Договору).

Специфікаціями № 1 від 04.08.2015 року, № 2 від 31.08.2015 року, № 3 від 11.08.2015 року до Договору Сторонами погоджено найменування, якісні показники, кількість та вартість товару, що підлягає поставці зі строком оплати протягом 14 календарних днів з моменту відвантаження.

Як свідчать матеріали справи, позивач, в рамках Договору, відповідно до видаткових накладних № 1063 від 05.08.2015 року, № 1292 від 03.09.2015 року та № 1374 від 15.09.2015 року поставив відповідачу товару на загальну суму 133 701,60 грн., який останній отримав відповідно до довіреностей № TF5РЖІ-310 від 05.08.2015 року, № TF5РЖІ-386 від 01.09.2015 року та № TF5РЖІ-423 від 11.09.2015 року. Слід зазначити, що заперечень чи зауважень відповідача щодо кількості, асортименту та якості товару матеріали справи не містять.

Судом встановлено, що на момент звернення позивача з позовом до суду, відповідачем оплачено поставку за видатковою накладною № 1063 від 05.08.2015 року на суму 11 040,00 грн..

Таким чином, неоплаченим залишився товар на суму 122 661,60 грн., за накладними № 1292 від 03.09.2015 року та № 1374 від 15.09.2015 року.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобовязання по оплаті сировини.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом .

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що зобовязання за Договором в частині проведення розрахунків за поставлений товар, відповідачем виконувались не належним чином.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, позивачем правомірно заявлено до стягнення 122 661,60 грн. боргу.

Водночас, в процесі розгляду справи відповідачем погашено суму боргу в повному розмірі, у звязку з чим, позивач зменшив позовні вимоги на вказану суму.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивачем заявлено до стягнення 14 432,43 грн. пені за період з 30.08.2015 року по 14.12.2015 року, та 2 038,31 грн. три відсотки річних за період з 30.08.2015 року по 14.12.2015 року.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 5.2. Договору визначено, що у випадку несвоєчасного виконання прийнятих на себе зобов'язань по оплаті за Товар за цим Договором Покупець зобов'язаний сплатити на користь Продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної суми поставки за кожний день прострочення виконання зобов'язань.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені та 3% річних є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинному законодавству.

Щодо заперечень відповідача про неправомірність нарахування позивачем штрафних санкцій суд зазначає, що протоколом розбіжностей від 04.08.2015 року до Договору виключено п. 5.3. Договору, який передбачав сплату боржником на користь кредитора, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 36% річних від простроченої суми за кожен день прострочення. Як зазначено вище, пеня за порушення виконання грошового зобов'язання передбачена п. 5.2. Договору. Що стосується відсотків річних, то позивачем нараховуються три відсотки річних, у відповідності до положень ст. 625 Цивільного кодексу, а не 36%, як визначено Договором.

Також суд не приймає доводи відповідача щодо того, що Договір не можна вважати укладеним. При цьому суд зважає на наступне.

За змістом положень ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України ).

За приписами ст.ст. 180, 181 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення, а не за наслідками виконання його сторонами.

Судом встановлено виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за Договором.

Перевіривши за допомогою системи «Ліга Закон» правильність наданого позивачем розрахунку пені та трьох відсотків річних, судом виявлено помилку в періодах нарахування, оскільки останнім включено в період прострочки день фактичної сплати. Тоді як в п. 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

При перерахунку заявлених до стягнення сум пені та трьох відсотків річних судом отримано 12 061,68 грн. пені та 804,88 грн. три відсотки річних.

За таких обставин, в позові в частині стягнення 745,82 грн. пені та 820,05 грн. трьох відсотків річних слід відмовити, як безпідставно заявлених.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду жодних доказів в спростування позовних вимог позивача, а заперечення останнього відхиляються судом, як необґрунтовані.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з розподілом судових витрат за правилами ст. 49 ГПК України.

Окрім того суд зважає, що в п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2010 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством.

З урахуванням того, що нова ціна позову, відповідно до заяви від № 16/12/2015 від 16.12.2015 року, становить 14 432,43 грн., розмір судового збору з неї складає 1 218 грн.. При зверненні з позовом до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 2 038,31 грн. (платіжне доручення № 1838 від 20.11.2015 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За таких обставин, сума судового збору в розмірі 820,31 грн. підлягає поверненню.

При цьому, в силу ст. 7 (ч.1) в редакції Закону України «Про судовий збір» з 01.09.2015 року, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Керуючись ст.ст.43, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА ФУД» (вул. Полковника Ганжі, 16, м. Тульчин, Вінницька область, 23600, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «АТК Україна» (вул. Мандриківська, 47, м. Дніпропетровськ, 49000, ) 12 061 (дванадцять тисяч шістдесят одну) грн. 68 коп. пені; 804 (вісімсот чотири) грн. 88 коп. три відсотки річних та 1 085 (одну тисячу вісімдесят пять) грн. 85 коп. - витрат зі сплати судового збору.

3. В позові в частині стягнення 745 грн 82 коп. - пені та 820 грн 05 коп. трьох відсотків річних відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23 грудня 2015 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи