ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р.Справа № 922/2853/15

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Светлічний Ю.В.

судді: Денисюк Т.С. , Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Ліпчанській В.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс агро", м. Харків
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Козіївське", с. Козіївка; 2) Науково-виробничої фірми "СІНТАЛ'Д" - товариство з обмеженою відповідальністю, м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Sintal Agriculture Public Limited (Cyprus)
про стягнення 5125165,20 грн
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2 довіреність №1 від 20.10.15р.;

1-го відповідача - не з'явився;

2-го відповідача - не з'явився;

третьої особи - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне підприємство "Агрофірма "Земледар", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Козіївське" (надалі - Відповідач) заборгованості у сумі 5 125 165,20 грн. Витрати по сплаті судового збору позивач просить покласти на відповідача.

04.06.2015р. від відповідача (статус якого під час розгляду справи був змінений на 1-го відповідача) надійшло клопотання про припинення провадження у справі згідно п.2 ч.1 ст. 80 ГПК України, оскільки є рішення Харківського апеляційного господарського суду від 02.04.2015р. у справі №922/2020/14.

04.06.2015р. від третьої особи (статус якої під час розгляду справи був змінений на 2-го відповідача) також надав про припинення провадження у справі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.06.2015р. у задоволенні клопотання відповідача та 1-ї третьої особи про припинення провадження у справі - відмовлено. Підставою для відмови було те, що предмет і підстави позову у справі № 922/2853/15 і справі № 922/2020/14 є різними, а саме у даній справі № 922/2853/15 ПП "АФ "Земледар" звернулося з позовом до ТОВ "Козіївське" про стягнення заборгованості як з поручителя одноособово на підставі договору поруки від 24.01.2014 №17, а у справі № 922/2020/14 предметом позову було стягнення заборгованості з кількох поручителів солідарно на підставі кількох договорів поруки. Розгляд справи відкладено на "25" червня 2015 р. о 11:45.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.07.2015р. заяву позивача про продовження строку розгляду справи задоволено. Строк розгляду справи продовжити на п'ятнадцять днів до 23 липня 2015 року. Розгляд справи відкладено на "16" липня 2015 р. о 10:30

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.07.2015р. залучено до участі у справі в якості другого відповідача - Науково-виробничу фірму "СІНТАЛ'Д" - товариство з обмеженою відповідальністю. Розгляд справи відкладено на "06" серпня 2015 р. о 12:00.

22.09.2015р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Козіївське" надійшло клопотання за вх. № 92 про призначення колегіального розгляду справи.

Ухвалою суду від 23 вересня 2015 року у справі №922/2853/15 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Козіївське" про призначення колегіального розгляду справи було задоволено та призначено для розгляду справи №922/2853/15 колегію суддів.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Жигалкін І.П., судді Денисюк Т.С. та Светлічний Ю.В.

Ухвалою господарського суду від 23 вересня 2015 року розгляд справи було відкладено на 13 жовтня 2015 року о 11:30.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Светлічний Ю.В., судді Денисюк Т.С. та Жельне С.Ч.

Ухвалою господарського суду від 13 жовтня 2015 року розгляд справи було відкладено на "02" листопада 2015 р. о 11:30.

30 жовтня 2015 року до господарського суду Харківської області надійшла заява ТОВ "Каіс агро" за вх.№43877, в якій заявник просить залучити до участі у справі ТОВ "Каіс агро", у зв'язку із реорганізацією шляхом перетворення ПП "Агрофірма "Земледар".

Ухвалою господарського суду від 02.11.2015р. клопотання ТОВ "Каіс агро" про залучення до участі правонаступника позивача задоволено. Здійснено заміну позивача - Приватного підприємства "Агрофірма "Земледар" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Каіс агро". Розгляд справи відкласти на "14" грудня 2015 р. о 11:00.

22.10.15 р. від позивача надійшло клопотання про вилучення із складу третіх осіб третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Sintal Agriculture Public Limited (Cyprus), яке було прийнято судом до розгляду.

Присутній представник позивача у судовому засіданні вищевказане клопотання підтримував та просив його задовольнити.

Як зазначав Вищий господарський суд у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції": п. 1.6. господарський процесуальний кодекс України передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін (стаття 27 ГПК України). Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Відповідно до статті 27 ГПК України, така третя особа може бути залучена до участі у справі за її заявою, а також за клопотанням сторін, прокурора. З підстав, зазначених у третьому і четвертому реченнях частини першої згаданої статті, господарський суд залучає певну особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, й за відсутності згаданих заяви чи клопотання. У будь-якому разі судом виноситься з даного питання ухвала з обов'язковим зазначенням у ній, на стороні кого (позивача чи відповідача) залучається ця третя особа.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Харківської області від 12.05.2015р. у справі №922/2853/15, були залучені до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. Науково-виробнича фірма "СІНТАЛ'Д" - товариство з обмеженою відповідальністю (61070, м. Харків, вул. Чкалова, 7); 2. Sintal Agriculture Public Limited (Cyprus, Nicosia, Lampousas street, 1095; 62903, м. Харків, вул. Дмитра Клапцова, 54), оскільки рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки зазначених осіб.

При розгляді справи було змінено статус третьої особи Науково-виробничої фірми "СІНТАЛ'Д" - товариство з обмеженою відповідальністю, на 2-го відповідача, Sintal Agriculture Public Limited залишилося в статусі третьої особи.

Враховуючи вищенаведене та те, що суд залучає до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача або відповідача за наявністю можливого впливу рішення у справі на дану особу, а виключення із складу учасників судового процесу процесуально не можливе у суду відсутні правові підстави для задоволення клопотання про вилучення із складу третіх осіб третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Sintal Agriculture Public Limited, тому у задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Представник 1-го відповідача у судове засідання не з'явився, свого повноважного представника не направив. Надав через канцелярію господарського суду Харківської області 25.06.2015р. відзив на позовну заяву за вх.№25858, в якому 1-ий відповідач проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити. В обґрунтування заперечень 1-ий відповідач зазначав проте, що 1-ий відповідач поручився перед ПП "АФ" Земледар" за виконання 2-им відповідачем свого грошового зобов'язання на загальну суму 5125165,20 грн., що виникло згідно з рішенням господарського суду від 14.11.2013р. у справі №922/4441/13 про стягнення грошових коштів з НВФ "СІНТАЛ'Д" - ТОВ на користь ПП "АФ" Земледар" у розмірі 2206715,94 грн. на підставі договору поруки №2 від 20.02.2013р. та рішенням господарського суду від 02.12.2013р. у справі №922/4442/13 про стягнення грошових коштів з НВФ "СІНТАЛ'Д" - ТОВ на користь позивача у даній справі у розмірі 6854800,00 грн. на підставі договору поруки №1 від 20.02.2013р. Таким чином на думку 1-го відповідача за умовами договору поруки у разі невиконання НВФ "СІНТАЛ'Д" - ТОВ своїх грошових зобов'язань, що виникли на підставі вищевказаних рішень позивач повинен пред'явити поручителю, яким є 1-ий відповідач письмову вимогу, а поручитель не пізніше наступного дня повинен ії виконати на користь позивача у розмірі 5125165,20 грн. 2-ий відповідач зобов'язань перед позивачем не виконав, у зв'язку із чим до 1-го відповідача надійшла вимога, яка була залишена 1-им відповідачем без відповіді. 1-ий відповідач зазначав, що наявність судового рішення про стягнення з боржника суми основного боргу яке не виконано боржником, не припиняє грошового зобов'язання такого боржника, тобто сторони мали змогу укласти договір поруки, за яким поручитель поручається за виконання боржником свого зобов'язання, яке виникло безпосередньо з договірних відносин. За спірним договором поруки 1-ий відповідач поручається перед позивачем за виконання 2-им відповідачем грошових вимог, що виникли згідно з рішеннями судів, що не кореспондується із ст. 11 ЦК України, оскільки всі зобов'язання виникають з актами цивільного законодавства, але ні з рішень суду, відповідно до цього на думку 1-го відповідача у нього не виникало зобов'язань перед позивачем.

Представник 2-го відповідача у судове засідання не з'явився, свого повноважного представника не направив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення ухвали про відкладення розгляду справи від 02.11.2015р. повноважному представнику 2-го відповідача 05.11.2015р. Надав через канцелярію суду 21.09.2015р. відзив на позовну заяву за вх.№37619, в якому 2-ий відповідач проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити. 2-ий відповідач погодився із позицією 1-го відповідача.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, свого повноважного представника не направив.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач був повідомлений належним чином, про дату та час розгляду справи, справа розглядається на підставі ст.75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача господарським судом встановлено наступне.

Між ПП "АФ "Земледар", правонаступником якого є ТОВ "Каіс агро" (кредитором, далі по тексту - позивач) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Козіївське" (поручителем, далі по тексту - 1-ий відповідач) було укладено договір поруки №17 від 24.01.2014р. (далі по тексту - договір поруки). Від імені 1-го відповідача договір поруки підписаний директором ОСОБА_3, що діяв на підставі статуту та рішення загальних зборів учасників ТОВ "Козіївське" від 24.01.2014 року №24/02/14/КЗ.

Відповідно до п.1.1. договору поруки, поручитель поручився перед кредитором (позивачем) за виконання Науково-виробничою фірмою "СІНТАЛ'Д" - товариством з обмеженою відповідальністю (за текстом договору поруки - боржник, далі по тексту - 2-ий відповідач) своїх грошових зобов'язань загальною сумою 5 125 165,20 грн., що виникли згідно з рішенням господарського суду Харківської області від 14.11.2013р. у справі №922/4441/13 про стягнення з 2-го відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 2206715,94 грн. та 44134,32 грн. витрат по сплаті судового збору на підставі договору поруки №2 від 20.02.2013р., укладеного між 2-им відповідачем позивачем, та рішенням господарського суду Харківської області від 02.12.2013р. у справі №922/4442/13 про стягнення з 2-го відповідача на користь позивача 6854800,00 грн., а також судові витрати у розмірі 68820,00 грн. на підставі договору поруки №1 від 20.02.2013р., укладеного між 2-им відповідачем та позивачем (далі по тексту договорів поруки - основне зобов'язання).

Відповідно до п.2.1. договору поруки, у разі невиконання або неналежного виконання 2-им відповідачем основного зобов'язання у строк до 28.02.2014р. (включно) позивач пред'являє 1-му відповідачу письмову вимогу про невиконання або неналежне виконання 2-им відповідачем основного зобов'язання, а 1-ий відповідач не пізніше наступного за днем її пред'явлення дня зобов'язаний виконати на користь позивача основне зобов'язання 2-го відповідача. При цьому під пред'явленням письмової вимоги позивача сторони розуміють направлення ії за місцезнаходженням 1-го відповідача.

17.04.2014р., у зв'язку з тим, що 2-им відповідачем основне зобов'язання у зазначений строк (28.02.2014р.) не було виконано, на підставі п.2.1. договору поруки позивач пред'явив 1-му відповідачу шляхом направлення за його місцезнаходженням письмову вимогу вих.№12 від 17.04.2014р. за договором поруки, що не заперечується 1-им відповідачем у відзиві на позов. У вимозі позивач просив 1-го відповідача у строк до 18.04.2014р. включно перерахувати на поточний рахунок позивача грошові кошти у розмірі 5125165,20 грн. в порядку виконання основного зобов'язання 2-го відповідача.

Проте вимогу відповідачем отримано, проте залишено без розгляду та відповіді, що також не заперечується 1-им відповідачем у відзиві на позов, вимоги позивача залишились без задоволення, грошові кошти у розмірі 5125165,20 грн. на користь позивача відповідачем не сплачені.

Згідно з п. 4.1 договору поруки, цей договір набуває чинності з моменту його укладення та діє до моменту повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Договір поруки не є припиненим, укладений у письмовій формі, є дійсним згідно з ч. 2 ст. 547 ЦК України і правомірним згідно з ст. 204 ЦК України.

23.05.2014 року позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до кількох відповідачів у справі, в тому числі і до відповідача у даній справі, про стягнення з відповідачів солідарно зазначеної заборгованості на суму 5125165,20грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.04.2015 року у справі №922/2020/14 прийнято рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ПП АФ "Земледар" про стягнення з відповідачів суми боргу в розмірі 5125165,20 гривень та судового збору в розмірі 73080,00 грн. на тій підставі, що умовами договорів поруки не було передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою, а норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, так як предметом спору були різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні.

Відповідна позиція суду апеляційної інстанції узгоджується з позицією Вищого господарського суду України, викладеною у п. 4.1.4 постанови пленуму від 24.11.14 №1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів", яким передбачено, що особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (частина третя статті 554 ЦК України). Ця норма не може бути застосована до правовідносин, що виникли з декількох договорів поруки, оскільки поручителі не несуть солідарної відповідальності один перед одним, якщо інше не передбачено договором, і таку поруку не можна вважати їхньою спільною. Таким чином, порука кількох осіб може бути визначена як спільна у разі укладення договору поруки декількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобов'язання. Лише у такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука).

Аналогічна позиція щодо неможливості солідарного стягнення заборгованості з поручителів по різним договорам поруки викладена також у постановах Верховного Суду України від 17.12.14 у справі №6-185цс14 та від 11.11.14 у справі №919/699/13.

Відповідно до приписів статті 111-28 ГПК України, висновок щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За наведених обставин позивач звернувся до господарського суду із даною позовною заявою про стягнення з 1-го відповідача у даній справі суми боргу в розмірі 5125165,20 гривень та судового збору в розмірі 73080,00 грн.

16.06.2014 року позивач направив на адресу 1-го відповідача акт звірки розрахунків на суму 5125165,20грн., який отримано відповідачем 18.06.2014 року, але акт звірки відповідачем не підписано.

За спірним договором поруки 1-ий відповідач поручився перед позивачем за виконання 2-им відповідачем грошових зобов'язань, що виникли з рішень суду та договорів поруки.

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.11.2013р. у справі №922/4441/13 з Науково-виробничої фірми "СІНТАЛ'Д" - товариства з обмеженою відповідальністю (2-ий відповідач) на користь Приватного підприємства "Агрофірма "Земледар", правонаступником якого є ТОВ "Каіс агро" (позивач) стягнуто грошові кошти у розмірі 2206715,94 грн. та 44134,32 грн. витрат по сплаті судового збору. Таким чином, з рішення господарського суду Харківської області від 14.11.2013р. у справі №922/4441/13 у 2-го відповідача перед позивачем виникло грошове зобов'язання щодо сплати вказаних сум; з договору поруки №2 від 20.02.2013 року, укладеного між 2-им відповідачем та позивачем.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.12.2013р. у справі №922/4442/13 з Науково-виробничої фірми "СІНТАЛ'Д" - товариства з обмеженою відповідальністю (2-ий відповідач) на користь Приватного підприємства "Агрофірма "Земледар", правонаступником якого є ТОВ "Каіс агро" (позивач) стягнуто 6854800,00 грн., з яких 5223400,00 грн. попередньої оплати за непоставлений товар, 1 567 020,00 грн. штрафу за не поставку товару, та 64 380,00 грн. судового збору, а також судових витрат у розмірі 68 820,00 грн. Таким чином, з зазначеного рішення суду у 2-го відповідача виникло грошове зобов'язання по сплаті вказаних сум позивачу, з договору поруки №1 від 20.02.2013 року, укладеного між 2-им відповідачем та позивачем.

На даний час вищевказані рішення набрали законної сили.

Згідно ч.2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Ця норма є відтворенням норми ст.124 Конституції України, згідно з якою судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Також відповідно до ч.2-3 статті 13 Закону України № 2453 VI "Про судоустрій та статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 3 ЦК України (ч. 2 та 3), закріплює, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

1-ий відповідач при укладенні договору поруки із позивачем діяв самостійно та був обізнаний про наявність зобов'язання за рішеннями суду у справі №922/4441/13 від 14.11.2013р. та у справі №922/4442/13 від 02.12.2013р. та договорів поруки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Частиною 5 ст. 11 ЦК України встановлено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Зі змісту вищенаведених норм, що регулюють поруку, вбачається, що порука є угодою про прийняття третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконано боржником.

Таким чином, порука є зобов'язально-правовим засобом забезпечення виконання зобов'язання (зокрема, що виникає з договорів, інших правочинів, рішення суду у випадках, встановлених актами цивільного законодавства), за яким до зобов'язання основного боржника додається зобов'язання третьої особи, яка за нього поручається (оскільки порука є одним із видів забезпечення виконання основного зобов'язання).

За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється, зокрема, з припиненням забезпеченого нею зобов'язання.

Наявність судового рішення про стягнення з боржника суми основного боргу за договором, яке не виконано боржником, не припиняє грошове зобов'язання такого боржника, оскільки відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, наявність такого рішення суду не є перешкодою для укладення між кредитором і третьою особою договору поруки, за яким третя особа (поручитель) поручається за виконання боржником свого зобов'язання, яке виникло безпосередньо з договірних відносин.

Таким чином, порука є видом забезпечення виконання в'язання (ч. 1 ст. 546 ЦК України), є правочином, що вчиняється у письмовій формі (ч.1 ст. 547 ЦК України) щодо забезпечення зобов'язання, може виникати за зобов'язанням, що виникло на підставі договорів та рішення суду. Отже, при укладенні спірного договору поруки 1-ий відповідач поручився за зобов'язання в порядку, передбаченому чинним законодавством.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною 2 ст.553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно з п.1.2. договорів поруки, 1-ий відповідач зобов'язується відповідати перед позивачем у повному обсязі за невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Договорами поруки додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителів не встановлено, а отже відповідачі відповідають перед позивачем як солідарні боржники за основним зобов'язанням.

Згідно з ч.2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи сума заборгованості перед позивачем ані першим за основним зобов'язанням, ані 2-им відповідачем за договором поруки у розмірі 5125165,20 грн. не сплачена. За таких обставин, враховуючи доведеність факту порушення 1-им відповідачем діючого законодавства, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з 1-го відповідача грошових коштів у розмірі 5124165,20 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що позивачем не заявлено позовних вимог до 2-го відповідача, тому суд вважає у задоволенні позову щодо 2-го відповідача - Науково-виробничої фірми "СІНТАЛ'Д" - товариства з обмеженою відповідальністю відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на 1-го відповідача, з вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Козіївське" (62011, Харківська область, Краснокутський район, село Козіївка, вул. Леніна, 40, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс агро" (61022, м. Харків, вул. Іванівська, 1, ідентифікаційний код 35071227) грошові кошти у розмірі 5124165,20 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Козіївське" (62011, Харківська область, Краснокутський район, село Козіївка, вул. Леніна, 40, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс агро" (61022, м. Харків, вул. Іванівська, 1, ідентифікаційний код 35071227) судовий збір у розмірі 73080,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні позову щодо 2-го відповідача - відмовити.

Повне рішення складено 21.12.2015 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_1