ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2015 р. Справа № 920/1702/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № б/н від 07.12.2015

ОСОБА_2, довіреність № 179 від 17.03.2015

1-го відповідача - ОСОБА_3, довіреність № 8 від 10.11.2015

2-го відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу 1-го відповідача (вх. №5500 С/3) на ухвалу господарського суду Сумської області від 11.11.2015 р. у справі № 920/1702/15,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ДІАМАНТ-АГРО, с. Сула Сумського району Сумської області,

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ "УСПІХ, м. Київ;

2) Дочірнього підприємства "Агрофірма Діамант", с. Сула Сумського району Сумської області,

про стягнення 5139697,29 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Сумської області від 11.11.2015р. (суддя Левченко П. І.) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІАМАНТ-АГРО" про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на грошові кошти на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ "УСПІХ" у банківських або інших кредитно-фінансових установах у межах суми заборгованості, яка складає: 5139497,29 грн., витрат по судовому збору за подання позову в розмірі 77095,46 грн., витрат по судовому збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 609,00 грн.

1-й відповідач з ухвалою суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм чинного законодавства, просить ухвалу господарського суду Сумської області від 11.11.2015р. скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ "УСПІХ" у банківських або інших кредитно-фінансових установах у межах суми заборгованості, яка складає: 5139497,29 грн., витрат по судовому збору за подання позову в розмірі 77095,46 грн., витрат по судовому збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 609,00 грн. та відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "ДІАМАНТ-АГРО" в задоволенні заяви про забезпечення позову, в іншій частині ухвалу залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на факт штучної зміни територіальної підсудності внаслідок укладання договору поруки між позивачем та ДП "Агрофірма Діамант". ТОВ "ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ "УСПІХ" зазначає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив заяву про забезпечення позову, оскільки вважає заявлену до стягнення позивачем заборгованість неузгодженою та необґрунтованою, посилаючись на значно менший розмір заборгованості. Крім того, 1-й відповідач стверджує про відсутність у нього наміру ухилятися від виконання своїх обовязків зі сплати існуючої заборгованості. Заявник також посилається на те, що оскаржувана ухвала була прийнята без повідомлення 1-го відповідача, що позбавило його можливості надати будь-які пояснення та докази стосовно доцільності вжиття заходів забезпечення позову.

14.12.2015 позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому з наведеними заявником доводами не погоджується, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу від 11.11.2015 року без змін. Позивач зокрема зазначає про те, що підставами для звернення до суду стали неналежне виконання з боку відповідачів договірних відносин, за результатами чого виникла велика заборгованість в розмірі 5 139 697,29 грн., тому у відповідності до ст. 66 ГПК України суд першої інстанції своєю ухвалою правомірно наклав арешт на грошові кошти 1-го відповідача.

Також, 14.12.2015 позивач на підтвердження виниклої у 1-го відповідача суми заборгованості надав до суду апеляційної інстанції акт звірки взаєморозрахунків та довідку Державної податкової інспекції від 30.11.2015 року.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.12.2015 розгляд справи відкладено на 16.12.2015.

16.12.2015 позивач надав додаткові пояснення по справі щодо наявності у відповідача заборгованості в розмірі 5 139 697,29 грн. При цьому позивач зазначає, що в лютому 2015 року між позивачем та 1-м відповідачем було підписано акт звірки взаєморозрахунків за договором 17/10 від 17.10.2014 року, за яким 1-й відповідач станом на 26.02.2015 року визнав заборгованість перед позивачем на суму 5 595 922,10 грн. Також, позивач вказує на те, що Сумська ОДПІ надала інформацію щодо взаємовідносин між ТОВ "ДІАМАНТ-АГРО" та ТОВ "ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ "УСПІХ" по відображенню в податковій звітності з ПДВ за листопад 2014 року податкових накладних № 5/2 від 06.11.2014 року на загальну суму 59 062,99 грн., в тому числі ПДВ 9843,83 грн., та розрахунок коригування № 7/2 від 13.11.2014 року на загальну суму 59 062,99 грн. в тому числі ПДВ 9843,83 грн., податку накладну № 82 від 13.11.2014 року на загальну суму 10 500 086,4 грн., в тому числі ПДВ 1750014,4, податкову накладну № 62 від 13.11.2014 року на загальну суму 2 065 617,6 грн., в тому числі ПДВ 344269,6 грн.

16.12.2015 1-й відповідач надав додаткові пояснення по справі стосовно помилок в бухгалтерському та податковому обліку, а також стосовно підстав накладання арешту. 1-й відповідач зазначає проте, що ухвалою господарського суду Сумської області від 26.11.2015 року було скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою 11.11.2015 року, проте ухвала від 26.11.2015 року не була виконана виконавчою службою. Разом з цим, 07.12.2015 року за заявою позивача господарським судом Сумської області винесено ухвалу про повторне накладання арешту на грошові кошти на рахунки ТОВ "ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ "УСПІХ" у банківських або інших кредитно-фінансових установах в межах суми заборгованості, яка складає 5 139 697,29 грн., за тими ж правовими підставами та на підставі одних і тих же документальних доказів.

16.12.2015 2-й відповідач, ДП "Агрофірма Діамант", звернувся до суду з заявою, в якій просив суд розглянути справу за його відсутністю.

Розглянувши матеріали справи, а також наведені в апеляційній скарзі доводи відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, заслухавши пояснення уповноважених представників позивача та 1-го відповідача, колегія суддів дійшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, 10.11.2015 року позивач звернувся до господарського суду Сумської області з позовом до відповідачів про стягнення з них на свою користь 5139697,29 грн. та з заявою про забезпечення цього позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на рахунках відповідача у банківських або в інших кредитно-фінансових установах у межах суми заборгованості, яка складає 5139697,29 грн. та суми судового збору 77704,46 грн. (77095,46 + 609,00 = 77704,46), а також на майно, яке належить першому відповідачеві.

Розглянувши дану заяву господарський суд з урахуванням вимог ст.ст. 66, 67 ГПК України, дійшов висновку про наявність правових підстав для її задоволення, мотивуючи тим, що сума заборгованості є досить значною, існує тривалий час, але на протязі майже року перший відповідач не вчинив дій щодо погашення заборгованості. Отже, припущення позивача, що майно (у тому числі грошові кошти), які є у першого відповідача на момент предявлення позову, можуть зменшитися у кількості, зникнути на момент виконання рішення, визнані судом достатньо обґрунтованим.

З висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів та зазначає наступне.

Згідно приписів статті 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. (абз. 1 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову").

Згідно з ч. 1 ст. 67 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмету спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Так, ТОВ "ДІАМАНТ-АГРО" звернулось до господарського суду Сумської області з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на рахунки ТОВ "ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ "УСПІХ" у банківських або в інших кредитних установах у межах суми заборгованості, яка складає 5139497,29 грн., судового збору в розмірі 77095,46 грн., та судового збору за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову в розмірі 609,00 грн., та майно, яке належить ТОВ "ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ "УСПІХ".

Враховуючи значний розмір заборгованості, а також те, що 1-м відповідачем не було вчинено жодних дій на погашення значної заборгованості, наведене, як вважає позивач, свідчить про можливість вчинення ТОВ "ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ "УСПІХ" дій, направлених на переведення наявних на рахунку 1-го відповідача грошових коштів з метою ухилення від сплати заборгованості.

Так, на підтвердження виниклої у 1-го відповідача суми заборгованості позивач в процесі розгляду справи в суді апеляційної інстанції надав до матеріалів справи акт звірки взаєморозрахунків та довідку Державної податкової інспекції від 30.11.2015 року, які не були досліджені судом першої інстанції.

Проте, колегія суддів враховує, що згідно з ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду від 17.05.2011р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу ХII Господарського процесуального кодексу України", а саме п. 9 передбачено, що відповідно до частини першої статті 101 ГПК апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами.

Судом апеляційної інстанції враховано, що розгляд заяви про забезпечення позову відбувався за відсутністю сторін, проте, надані позивачем документи містять фактичні дані, які існували на час звернення позивача з позовною заявою, та впливають на обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Беручи до уваги викладене та ураховуючи конкретні обставини справи і зважаючи на положення статтей 32, 33 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що акт звірки взаєморозрахунків та довідка Державної податкової інспекції від 30.11.2015 року відноситься до обставин, які становлять предмет доказування у справі, а тому приймаються судом до увагу на підставі ст. 101 ГПК України.

В обґрунтування вказаної заяви ТОВ "ДІАМАНТ-АГРО" зазначає про те, що протягом 2014 року позивач та перший відповідач виконували зустрічні зобовязання по декількох договорах, зокрема, позивачем було передано першому відповідачеві товар на загальну суму 28230611,50 грн., за який перший відповідач розрахувався частково, а саме в сумі 9983027,18 грн .Крім того позивач за іншими договорами у 2014 році передав першому відповідачеві товар на загальну суму 1806994,98 грн., за який перший відповідач взагалі не здійснив оплати. Загальна сума заборгованості першого відповідача перед позивачем склала 20054779,30 грн. Поряд з цим, за іншими договорами 2014 року у позивача виникла заборгованість перед першим відповідачем у загальній сумі 14915082,01 грн. 27.10.2015 року позивачем направлено першому відповідачеві заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, в якій вказано про зарахування вищезгаданих зустрічних вимог в сумі 14915082,01 грн., внаслідок чого заборгованість першого відповідача перед позивач за товар, отриманий від позивача у 2014 році, на даний час складає 5139497,29 грн.

1-й відповідач не заперечує про наявність договірних відносин з позивачем.

Згідно акту звірки взаєморозрахунків, який підписаний між сторонами у справі, станом на 26.02.2015 року у відповідача дійсно обраховувалась заборгованість перед позивачем за договором № 17/10 від 17.10.2014 року в розмірі 5139497,29 грн.

Також, позивач вказує на те, що спірна поставка у кількості 6 552 554 кг, яка прийнята 1-м відповідачем за кількістю, що не оспорюється, була оформлена податковою накладною № 5/2 від 06.11.2014 року.

Сумська ОДПІ надала інформацію щодо взаємовідносин між ТОВ "ДІАМАНТ-АГРО" та ТОВ "ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ "УСПІХ" по відображенню в податковій звітності з ПДВ за листопад 2014 року податкових накладних № 5/2 від 06.11.2014 року на загальну суму 59 062,99 грн., в тому числі ПДВ 9843,83 грн., та розрахунок коригування № 7/2 від 13.11.2014 року на загальну суму 59 062,99 грн. в тому числі ПДВ 9843,83 грн., податку накладну № 82 від 13.11.2014 року на загальну суму 10 500 086,4 грн., в тому числі ПДВ 1750014,4, податкову накладну № 62 від 13.11.2014 року на загальну суму 2 065 617,6 грн., в тому числі ПДВ 344269,6 грн.

Зазначені обставини та надані позивачем докази свідчать про наявність фактичних обставин існування у 1-го відповідача перед позивачем заборгованість в розмірі 5139497,29 грн. за договором поставки № 17/10 від 17.10.2014 року, що є предметом позовних вимог, з якими пов'язується можливість застосування певного заходу до забезпечення позову.

Посилання 1-го відповідача на значно менший розмір його заборгованості перед позивачем колегія суддів відхиляє, оскільки встановлення дійсних обставин справи, повязаних з предметом доказування, та визначення конкретної суми боргу вирішується під час розгляду справи по суті.

Зважаючи на те, що сума заборгованості є досить значною, а також, що ця заборгованість існує тривалий час (з 2014 року), але на протязі майже року перший відповідач не вчинив дій щодо погашення заборгованості, то припущення позивача, що майно (у тому числі грошові кошти), які є у першого відповідача на момент предявлення позову, можуть зменшитися у кількості, зникнути на момент виконання рішення, є достатньо обґрунтованим.

Надаючи правову оцінку вимогам заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладенні арешту на грошові кошти на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ "УСПІХ" у банківських або інших кредитно-фінансових установах у межах суми заборгованості, яка складає: 5139497,29 грн., колегія суддів зазначає, що в позовному провадженні піддані арешту кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення господарським судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але господарський суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат.

Разом з тим у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. (абз. 3 пункту 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову").

Встановивши існуючий зв'язок між предметом спору та заходами забезпечення позову, надавши оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів до забезпечення позову з врахуванням приписів ст.ст. 66, 67 ГПК України, колегія суддів вважає, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ "УСПІХ" у банківських або інших кредитно-фінансових установах у межах суми заборгованості, яка складає: 5139497,29 грн., є абсолютно адекватним, логічним та співмірним заявленим позовним вимогам, оскільки позивач єдиним доступним для нього у цій ситуації способом намагається захистити свої майнові інтереси, так як арешт на грошові кошти на рахунках 1-го відповідача у вищевказаній сумі забезпечить безперешкодне виконання судового рішення на майбутнє.

Докази відсутності грошових коштів на рахунках в банківських та інших установах або документи в підтвердження неплатоспроможності відповідача, які б унеможливлювали застосування заходів до забезпечення позову, відповідачем як суду першої так і апеляційної інстанції не надані.

Колегія суддів вважає, що зазначений вид та спосіб забезпечення позову також не є суттєвим обмеженням для відповідача, оскільки жодним чином не заважає веденню ним власної господарської діяльності. Вказані обставини не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами.

Окрім цього, правовими наслідками рішення по справі є стягнення грошових коштів, а тому зазначені в заяві заходи щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ "УСПІХ" у банківських або інших кредитно-фінансових установах у межах суми заборгованості, яка складає: 5139497,29 грн., повязані з предметом спору і не виходять за його межі.

Оскільки позовні вимоги ТОВ "ДІАМАНТ-АГРО мають майновий характер і достатньо суттєвий розмір, доводи позивача, що у випадку незастосування заходів забезпечення позову існує вірогідність невиплати суми грошових коштів, заявлених до стягнення, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Доводи 1-го відповідача та його посиланням на факт штучної зміни територіальної підсудності внаслідок укладання договору поруки між позивачем та ДП "Агрофірма Діамант", колегія суддів вважає безпідставними, оскільки звернення з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за основним зобов'язанням та за договором поруки за місцезнаходженням одного з відповідачів є правом кредитора, а тому наявність договору поруки між ТОВ "ДІАМАНТ-АГРО та ДП "ДІАМАНТ-АГРО, з урахуванням предмету позову, не може слугувати правовою підставою для відмови у застосуванні заходів забезпечення позову.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанції норм права при прийнятті оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження та є такими, що спростовуються матеріалами справи.

Що стосується вимог позивача, викладених в заяві про забезпечення позову, про накладання арешту на майно, яке належить ТОВ"ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ "УСПІХ", колегія суддів зазначає про їх безпідставність, оскільки накладання арешту на майно не відповідає, а також є не співмірним позовним вимогам та заходам забезпечення позову.

З цих обставин, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд діяв в межах наданих йому процесуальним законом повноважень, а також вимог заяви про вжиття заходів до забезпечення позову, що є підставою для залишення оскарженої ухвали без змін, як такої, що не суперечить приписам Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів також враховує, що ухвалою господарського суду Сумської області від 26.11.2015 скасовано заходи до забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Сумської області від 11.11.2015 року у справі № 920/1702/15.

Аналіз положень ГПК свідчить, що скасування оскаржуваних рішень (ухвал) відбувається з підстав їх незаконності (порушення норм матеріального та/або процесуального права). Водночас винесення ухвали про скасування заходів забезпечення позову відбувається за інших підстав-зміни обставин, що спричинились до застосування заходів забезпечення позову.

Отже, скасовуючи заходи забезпечення позову в порядку от. 68 ГПК, суд не скасовує свою попередню ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, суд скасовує виключно заходи, які були вжиті ним раніше. Відповідно, після скасування заходів забезпечення позову ухвала про вжиття таких заходів, винесена раніше, не втрачає своєї законної сили та може бути предметом оскарження. Більше того, важливо зазначити, що заходи забезпечення позову припиняють свою дію саме з часу винесення ухвали про скасування таких заходів, а це значить, що з часу прийняття ухвали про вжиття заходів забезпечення до часу їх скасування, заходи діяли.

За таких обставин, скасування господарським судом Сумської області 26.11.2015 року заходів до забезпечення позову, вжитих ним раніше ухвалою від 11.11.2015 року про забезпечення позову, не позбавляє цю ухвалу законної сили та статусу процесуального акта, який може бути предметом оскарження, тим більше, що вжиті судом заходи діяли певний час, а відтак мали правові наслідки.

Також, п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України передбачена гарантія забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 25.04.2012 у справі №11-рп/2012 право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов'язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року N 11-рп/2007).

Конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути забезпечене, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожний у випадку спору про його цивільні права та обов'язки має право на справедливий і публічний розгляд справи незалежним і неупередженим судом, створеним відповідно до закону.

У рішеннях Європейського суду з прав людини в справах Garcia Manibardo проти Іспанії, Levages Prestations Services проти Франції наведена така правова позиція: "ст. 6 Конвенції не примушує держави-учасниці створювати апеляційні або касаційні суди. Проте, якщо такі суди існують, гарантії, передбачені ст. 6, повинні бути дотримані, зокрема особам, які вважають своє право порушеним, має бути забезпечене ефективне право доступу до правосуддя у рішеннях, що стосуються "їх цивільних прав і обов'язків".

Таким чином, перегляд судом апеляційної інстанції ухвали про забезпечення позову від 11.11.2015 року, грунтується на положеннях п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, а також відповідає нормам ст. 6 Конвенції.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 33, 34, 43, 66, 67, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтями 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ "УСПІХ, м. Київ залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Сумської області від 11.11.2015 р. у справі № 920/1702/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України в двадцятиденний термін.

Повний текст постанови складено та підписано 21 грудня 2015 року

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.