ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.12.2015 Справа № 905/2733/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства обмеженою відповідальністю «Донэлектрооборудование»
до Державного підприємства «Красноармійськвугілля»
простягнення 166 838,00 грн

за участю представників:

від позивачаОСОБА_1 представник за довіреністю
від відповідачане зявились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства обмеженою відповідальністю «Донэлектрооборудование» до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення основного боргу в розмірі 119000,00 грн, пені в розмірі 39508,00 грн та штрафу в розмірі 8330,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором постачання №366 від 25.09.2014 щодо здійснення повної та своєчасної оплати поставленого товару, у звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу. Також з посиланням на п. 5.5 ОСОБА_2 та ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України позивач просить стягнути з відповідача пеню та штраф за порушення строків оплати отриманого товару.

Відповідач явку своїх представників в судові засідання не забезпечив.

30.11.2015 до суду надійшов відзив відповідача на позов, в якому відповідач вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки після звернення позивача з позовом до суду відповідач здійснив часткове погашення основного боргу у розмірі 60000,00 грн. Також у відзиві на позов відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій.

30.11.2015 до суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи без участі його представника.

В судовому засіданні 14.12.2015 вказане клопотання судом задоволено.

У звязку з прибуттям в судове засідання 14.12.2015 представника позивача, клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника, яке надійшло до суду 09.11.2015 та розгляд якого судом було відкладено, судом не розглядається.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

25.09.2014 між Товариством обмеженою відповідальністю «Донэлектрооборудование» (постачальник, позивач) та Державним підприємством «Красноармійськвугілля» (покупець, відповідач) підписано договір постачання №366 (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1 ОСОБА_2 постачальник зобовязується передати у власність покупцю обумовлену в даному ОСОБА_2 продукцію, а покупець зобовязується прийняти цю продукцію і оплатити її на умовах, оговорених у даному ОСОБА_2.

Предметом поставки є електродвигун ВАО-2 800 кВ 1500об/мин. Назва, марка, кількість та ціна продукції, що поставляється вказується в специфікаціях, які є невідємною частиною даного ОСОБА_2 (п. 1.2 ОСОБА_2).

Сторонами підписано та скріплено печатками Специфікацію до ОСОБА_2, згідно якої сума поставки становить 119000,00 грн.

На виконання умов ОСОБА_2 позивач поставив відповідачу товар за видатковою накладною № 72 від 04.10.2014 на суму 119000,00 грн та товарно-транспортною накладною № 93 від 04.10.2014.

Отримання відповідачем товару, зазначеного у видатковій накладній, підтверджується підписами його представника на зазначених видатковій накладній та товарно-транспортній накладній і довіреністю №433 від 30.09.2014, виданою відповідачем на отримання товару від позивача.

Відповідачем отримано товар за вказаними документами та підписано вищезазначені накладні без будь-яких зауважень та заперечень.

Відповідачем жодних заперечень щодо отримання товару від позивача на підставі ОСОБА_2, не надано.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупцю для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з його особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У статті 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 3.4 ОСОБА_2 оплата за цим договором здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту постачання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за ОСОБА_2 виконав належним чином, а саме поставив відповідачу товар на суму 119000,00 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Однак, відповідач зобовязання з оплати отриманого товару у строк визначений ОСОБА_2 не виконав, згідно матеріалів справи заборгованість відповідача за ОСОБА_2 станом на час звернення до суду з даним позовом становила 119000,00 грн.

Разом з цим, з доданого відповідачем до відзиву платіжного доручення № 2627 від 20.11.2015, вбачається, що 20.11.2015 відповідачем частково погашено заборгованість за отриманий електродвигун, яка заявлена позивачем до стягнення за даним позовом, у розмірі 60000,00 грн.

Позивач в судовому засіданні 14.12.2015 підтвердив отримання від відповідача коштів у розмірі 60000,00 грн та надав розрахунок суми заборгованості, з якого вбачається, що заборгованість відповідача станом на даний час складає 59000,00 грн.

Таким чином, станом на момент вирішення спору заборгованість у розмірі 60000,00грн за отриманий товар у відповідача відсутня.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки частина суми основної заборгованості, заявленої до стягнення, погашена відповідачем у розмірі 60000,00 грн, предмет спору у справі № 905/2733/15 в частині стягнення заборгованості у розмірі 60000,00 грн відсутній, за таких обставин, провадження у справі в цій частині підлягає припиненню відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Решту суми боргу в розмірі 59000,00 грн за отриманий за ОСОБА_2 товар відповідач не сплатив, наведеного позивачем розрахунку не спростував, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Також з посиланням на п. 5.5 ОСОБА_2 та ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 39508,00 грн та штраф у розмірі 8330,00 грн за порушення строків оплати отриманого товару.

У п. 5.5 ОСОБА_2 сторони погодили, що у випадку порушення своїх зобовязань сторони несуть відповідальність згідно зі ст. 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Посилання позивача на абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, як на підставу для стягнення з відповідача пені та штрафу за порушення строків оплати отриманого товару, судом не приймається, оскільки як зазначено в п. 2.2 постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої ст. 231 Господарського кодексу України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Стаття 230 Господарського кодексу України встановлює, що штрафні санкції це господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно зі ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З огляду на викладене, судом встановлено, що статтею 547 Цивільного кодексу України імперативно визначено умову, згідно якої забезпечення виконання зобовязання має відбуватися у письмовій формі, тобто встановлення штрафних санкцій за порушення виконання зобовязання має бути вчинене у письмові формі, як того вимагає зазначена норма закону.

Оскільки умовами укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 постачання №366 від 25.09.2015 не встановлено відповідальності сторони зобовязання у вигляді сплати неустойки (пені та штрафу) за несвоєчасне виконання грошового зобовязання з оплати отриманого товару за ОСОБА_2, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 39508,00 грн та штрафу в розмірі 8330,00 грн задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У звязку з частковим задоволенням позову, судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що відповідач сплатив частину суми основного боргу після звернення позивача до суду з позовом, судовий збір в цій частині також покладається на відповідача відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, при поданні даного позову позивачем згідно платіжного доручення №29 від 07.10.2015 сплачено судовий збір у розмірі 2522,20 грн.

Судом розглядались позовні вимоги про стягнення 166838,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній з 01.09.2015) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Отже, з огляду на приписи вказаного Закону позивачем у даному випадку повинно бути сплачено за зазначені позовні вимоги судовий збір у розмірі 2502,57 грн.

Таким чином 19,63 грн судового збору сплачено позивачем надмірно.

Вказана надмірно сплачена сума судового збору у відповідності зі ст. 7 Закону України «Про судовий збір» буде повернута ухвалою суду позивачу за його клопотанням.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Красноармійськвугілля» (85323, Донецька обл., м. Димитров, вул. Ватутіна, 1, ідентифікаційний код 32087941) на користь Товариства обмеженою відповідальністю «Донэлектрооборудование» (84207, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 25341669) основний борг у розмірі 59000 (пятдесят девять тисяч) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 1785 (одна тисяча сімсот вісімдесят пять) грн 08 коп.

3. Провадження у справі № 905/2733/15 в частині вимог про стягнення з Державного підприємства «Красноармійськвугілля» суми основного боргу у розмірі 60000,00 грн припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з відсутністю предмету спору.

4. В іншій частині позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Повне рішення складено: 21.12.2015

Суддя М.В. Сажнева