ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2015 р. Справа № 918/1162/15

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Конончук С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Підприємства об'єднання громадян "Перелесник" міської громадської організації "Рівненський ОСОБА_1"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про визнання договору недійсним

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_3, договір б/н від 10.09.2015р.,

ОСОБА_4, довіреність №14 від 19.10.2015р.;

від відповідача - не з'явився.

В судовому засіданні 21 грудня 2015 року, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Підприємство об'єднання громадян "Перелесник" міської громадської організації "Рівненський ОСОБА_1" (далі Підприємство, позивач) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі Підприємець, відповідач) про відшкодування майнової шкоди і усунення перешкод у землекористуванні.

Позов обґрунтований тим, що оспорюваний договір є фіктивним, який був умисно сфальсифікованим під час розгляду господарської справи №918/86/15 відповідачем ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_5. Позивач вважає, що договір сфальсифікований з метою ввести суд в оману та звільнити відповідача від цивільно-правової відповідальності. Також позивач зазначає про підробку спірного договору, посилаючись на п. 7.1. Договору, який складений рукописом, тоді як текст договору печатним шрифтом. За таких обставин, позивач твердить, що в оспорюваному договорі передбачено звільнення відповідача від оплати послуг по утриманню та обслуговуванню торгового місця на термін дії договору, що суперечить п. 2.2 Договору про обов'язок ОСОБА_2 своєчасно оплачувати вартість отриманих послуг. Також позивач твердить, що договір №11 від 16.04.2007р. складений у 2015 році, коли ОСОБА_5 вже не був належним представником ПОГ «Перелесник» і не мав права укладати від імені Підприємства будь-які правочини. Позивач вказує на те, що спірний договір суперечить законодавству та підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2015 року позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №918/1162/15, розгляд якої призначено на 19 жовтня 2015 року.

19 жовтня 2015 року від позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло підтвердження №032/10-15 від 19.10.2015р. того, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав, а також немає рішення цих органів з такого спору. (а.с. 28)

Крім того, 19.10.2015р. від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. (а.с.29)

Ухвалою суду від 19 жовтня 2015 року розгляд справи відкладено на 05 листопада 2015 року.

05 листопада 2015 року від представника відповідача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву. Також надійшло клопотання про витребування доказів. (44-47, 57) У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти позову в повному обсязі та вважає, що спірний правочин укладений із дотриманням вимог закону.

У судовому засіданні 05 листопада 2015 року було оголошено перерву до 23 листопада 2015 року.

23 листопада 2015 року від представника відповідача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання про подання доказів та клопотання б/н від 23.11.2015р., в якому просить витребувати у Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області копію протоколу допиту свідка ОСОБА_2 у кримінальному провадженні №0003075. Крім того, у клопотанні зазначає, що Рівненським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області відмовлено у наданні копії протоколу свідка ОСОБА_2 (а.с. 61-64, 65).

Ухвалою суду від 23 листопада 2015 року витребовувалася у Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області копія протоколу допиту свідка ОСОБА_2 у кримінальному провадженні №0003075.

В судовому засіданні 23 листопада 2015 року оголошено перерву до 07 грудня 2015 року.

04.12.2015р. представник відповідача подав через відділ канцелярії та документального забезпечення суду клопотання про продовження строку розгляду спору та про відкладення розгляду справи (а.с. 71).

Ухвалою суду від 07 грудня 2015 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів та відкладено розгляд на 21 грудня 2015 року.

11 грудня 2015 року від Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області надійшов лист з копією протоколу допиту свідка ОСОБА_2. (а.с. 82-85)

У судовому засіданні 21.12.2015р. представники позивача підтримали позовні вимоги повністю з підстав викладених у позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засіданні не з'явився, однак 17.12.2015р. подав клопотання, в якому просив справу розглянути без участі ОСОБА_2 та її представника.

З урахуванням клопотання представника відповідача про розгляд справи за відсутності представника останнього, а також того, що належних доказів в матеріалах справи достатньо для розгляду справи, суд здійснює розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 ГК України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (стаття 627 ЦК України).

Як встановлено рішенням господарського суду Рівненської області від 16 квітня 2015 року у справі №918/86/15, залишеним в силі постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2015р., що:

16.04.2007 між Ринком та Підприємцем було укладено договір № 11 яким сторони домовились, що Підприємець влаштовує торгове місце розміром 6,0 кв. м на території ринку і здійснює роздрібну торгівлю на засадах, визначених відповідними органами місцевої та державної влади, а ОСОБА_1 створює для цього всі необхідні умови, виходячи із своїх організаційних, технічних, фінансових та територіальних можливостей (далі Договір від 16.04.2007);

відповідно до пункту 5.1. Договору від 16.04.2007 Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє 11 місяців, після чого продовжує діяти до моменту його розриву за ініціативою однієї із сторін договору. Про розірвання договору ініціатор повідомляє іншу сторону за 1 місяць до його розірвання;

- пунктом 7.1. Договору від 16.04.2007 сторони погодили, що Підприємець звільняється від оплати послуг по утриманню та обслуговуванню торгового місця на термін дії договору;

на виділеній земельній ділянці Підприємець розмістила власний кіоск № 11, площею 6,0 кв. м..

Позивач просить суд визнати недійсним договір у зв'язку із його фіктивністю та підробкою пункту 7.1.

Згідно п. 3.11. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29 травня 2013 року N 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

У судовому засіданні представник позивача повідомив, що оригіналу договору на Підприємстві немає.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву та у судових засіданнях повідомив, що оригінал договору №11 від 16 квітня 2007 року у ФОП ОСОБА_2 відсутній у зв'язку із крадіжкою.

Таким чином, оригінал договору №11 від 16 квітня 2007 року у судових засіданнях по даній справі судом не досліджувався, а відтак суд бере до уваги факти, встановлені рішенням господарського суду Рівненської області від 17 квітня 2015 року у справі №918/86/15. У звязку з ти, що оригінал спірного договору відсутній, то суд не може його дослідити та визнати його недійсним.

У рішенні господарського суду Рівненської області від 17 квітня 2015 року у справі №918/86/15 зазначено, що при огляді в судовому засіданні з оригіналу договору, який надано відповідачем, було зясовано, що на даному примірнику стоїть мокрий відбиток печатки Підприємства обєднання громадян "Перелесник", як на копії договору, яка міститься в матеріалах справи.

Посилання позивача на те, що зі сторони ПОГ "Перелесник" договір №11 від 16.04.2007р. підписано ОСОБА_5 зацікавленою особою, не приймаються судом до уваги, оскільки як встановлено рішенням господарського суду Рівненської області від 17 квітня 2015 року у справі №918/86/15, останній виконував обовязки виконавчого директора ПОГ "Перелесник" з 24.01.2007р. по 23.07.2007р..

Враховуючи наведене, оскільки рішенням господарського суду Рівненської області від 17 квітня 2015 року у справі №918/86/15 встановлено, що спірний договір містить печатку позивача та підписаний повноваженою особою, твердження позивача про фіктивність договору судом відхиляються.

Рішення по справі №918/86/15 набрало законної сили.

Згідно приписів ч. 2 ст. 35 ГПК України факти встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" із подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Також позивач вказує на підробку спірного договору відповідачем у зв'язку із дописаним п. 7.1, яким сторони погодили, що ОСОБА_2 звільняється від оплати послуг по утриманню та обслуговуванню торгового місця на термін дії договору.

Як повідомив відповідач, звільнення від оплати послуг обумовлене тим, що ОСОБА_2 погодилася надати позику підприємству.

Посилання позивача на підробку договору, судом до уваги не беруться, оскільки даний факт не встановлено. Крім того, суд не може призначити експертизу для встановлення факту підроблення чи не підроблення спірного договору, оскільки відсутній його оригінал. Згідно п. 1.1. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів. Також суд не може встановити, чи пункт 7.1. договору дописано пізніше ніж складено спірний договір, оскільки оригінал договору відсутній, як у позивача так і у відповідача.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, виходячи із вимог частини першої вказаної статті правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Так само у пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Таким чином, підстави визнання правочину недійсним визначено Цивільним та Господарським кодексами України, однак наведені позивачем підстави визнання договору №11 від 16.04.2007 року недійсним не знаходять свого відображення у наведених кодексах.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, позовні вимоги Підприємства об'єднання громадян "Перелесник" міської громадської організації "Рівненський ОСОБА_1" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договору недійсним є необгрунотованими та безпідставними.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені у справі судові витрати відповідно до статей 44, 49 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 28.12.2015 р.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1- до справи;

2- позивачу рекомендованим (33024, АДРЕСА_1);

3- відповідачу рекомендованим (33024, АДРЕСА_2).