ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 р. Справа № 917/2398/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул.Старий Поділ, 5, м.Полтава, 36022 в особі Зіньківської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул. Фрунзе, 142, м.Зіньків, Полтавська область, 38100

до Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал", вул.Паризької Комуни, 40-а, м. Полтава, 36020

про стягнення грошових коштів у сумі 16470,99 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники 03.12.2015 р.:

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

від відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4

Представники 24.12.2015 р.:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: ОСОБА_3

У судовому засіданні 03.12.2015 року було оголошено перерву до 24.12.2015 р. згідно ст.77 ГПК України для надання можливості сторонам подати додаткові докази, про що представники сторін були повідомлені під розписку (арк.114 справи).

Після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно ст.85 ГПК України та повідомив дату складання повного тексту рішення.

Суть справи: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача нарахувань за порушення умов Договору про постачання електричної енергії від 22.09.2008 р. №0355 у загальній сумі 16470,99, а саме: пеня за несвоєчасну оплату електричної енергії у сумі 5600,82 грн, 10523,06 інфляційних втрат та 347,11 грн. 3% річних.

Представники позивача на задоволенні позовних вимог наполягають, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечують частково з мотивів, зазначених у відзиві на позовну заяву (а.с. -96-99), зокрема посилається на той факт, що у позивача не було законних підстав для пред'явлення позовних вимог про стягнення нарахувань за січень 2015 р., оскільки відповідач для сплати за спожиту електричну енергію у встановлені строки подав платіжні доручення до ПАТ "Банк фінанси та кредит". Ця установа провела списання коштів з рахунків позивача, але переказ коштів до бюджету не виконала. Відповідач же свої зобов'язання по сплаті за спожиту електроенергію виконав вчасно та в повному обсязі, але вони не були зараховані на рахунок позивача не з вини відповідача. Також відповідач зазначає, що відповідно до постанови Державного виконавця від 17.09.2013 р. на всі відкриті рахунки були накладено арешт. Єдиним рахунком з якого підприємство оплачувало рахунки, заробітну плату та інші платежі на той час був рахунок відкритий у ПАТ "Фінанси та кредит", тому сплатити позивачу за спожиту електроенергію з іншого рахунку у відповідача не було можливості.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

22 вересня 2008 року між ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Зіньківської філії та комунальним підприємством Полтавської обласної ради «Полтававодоканал», за номером 0355, був укладений Договір про постачання електричної енергії, в якому зазначено, що Постачальник продає електричну енергію (як різновид товару) Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з дозволеною потужністю 456 кВт, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

20 квітня 2011 року з метою приведення діяльності товариства у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства», на підставі Загальних зборів акціонерів, змінено назву товариства із Відкритого акціонерного товариства «Полтаваобленерго» на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО». ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» по всьому майну, правам та обов'язкам є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Полтаваобленерго» (п. п. 1.1., 1.3. Статуту ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО»).

Відповідно до розділу 2 п. 2.3.3. цього Договору, Споживач зобов'язується оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків «Порядок розрахунків» та «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Згідно з додатком № 2 до Договору «Порядок розрахунків» розрахунковим вважається період з 8.00 годин 15 числа попереднього місяця до 8.00 годин такого ж числа поточного місяця.

Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника електричної енергії.

Згідно з п. 3 Додатку № 2 до Договору про постачання електричної енергії Споживач самостійно знімає покази розрахункових засобів обліку о 8.00 годині 15 числа, оформляє «Відомість про фактичні покази розрахункових засобів обліку електричної енергії» , та до 14.00 годин надає її Постачальнику для здійснення розрахунку та оформлення «ОСОБА_3 про обсяги спожитої Споживачем електричної енергії».

Відповідно до визначеної величини дозволеної потужності струмоприймачів та кількості годин їх використання та виходячи з режиму підприємства згідно пункту 3 цього додатку видається розрахунок обсягу спожитої електричної енергії. Постачальник електричної енергії виписує Споживачу рахунок на оплату електричної енергії, який має бути оплачений протягом 5 операційних ( 10 для споживачів, які здійснюють розрахунки через структурний підрозділ, який розташований іншому місці) днів від дня виписки рахунка.

Згідно пункту 4.2.1. Договору, за внесення платежів, передбачених пунктом 2.3.3 - 2.3.4 цього Договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком (п. п. 2, 13 Додатку № 2 «Порядок розрахунків»), Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, компенсаційні нарахування на встановлений індекс інфляції та трьох процентів річних з простроченої суми. Сума пені, компенсаційні нарахування встановленого індексу інфляції та три проценти річних зазначаються у розрахунковому документі окремими рядками.

Крім того, порядок та розмір нарахування штрафних санкцій обумовлений п. п. 9, 10 Додатку № 2 «Порядок розрахунків» до Договору.

Як зазначає позивач, в зв'язку з тим, що комунальним підприємством Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» були порушені як норми законодавства так і умови договірних відносин, відповідачу були нараховані штрафні санкції.

Так, за даними позивача, на підставі відомості про фактичні покази розрахункових приладів обліку електричної енергії, наданих відповідачем, в лютому 2014 року КП «Полтававодоканал» (договір 0355 від 22.09.2008 року) було спожито 39496 кВт. год. на суму 48930,80 грн., в зв'язку з чим 17.02.2014 року позивачем був виставлений рахунок за № А0355 на вище вказану суму. Відповідно до умов договору, зокрема (додатку №2), рахунок має бути оплачений протягом 10 операційних днів від дня виписки рахунку, що останнім зроблено не було, в зв'язку з чим виникла заборгованість на суму 48930,80 грн. Оплата по рахунку № 0355 від 17.02.2014 року була проведена лише 11.03.2014 року (платіжне доручення №322 від 11.03.2014 року ), тобто Споживач прострочив виконання платежу на 8 днів, починаючи з 03.03. 2014 по 10.03.2014 року, тому в квітні 2014 року позивачем було нараховано відповідачу інфляційні донарахування на суму 277,80 грн., 3% річних на суму 32,17 грн.

Рахунки на інфляційні донарахування за активну електроенергію, та три проценти річних від простроченої суми платежу за активну електричну енергію направлено на адресу Споживача поштою (витяг із журналу реєстрації вихідної додаються до матеріалів справи).

27 червня 2014 року комунальному підприємству Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» була виставлена претензія за № 12 на суму 452 грн. 97 коп., але Відповідач вказаної суми не сплатив та не надав відповіді на претензію хоча отримав претензію 03.07.2014 року відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення.

В період з березня по грудень 2014 року розрахунки за використану електричну енергію Споживачем проводилися вчасно згідно умов договору з постачання електричної енергії.

У січні місяці 2015 року на підставі відомості про фактичні покази розрахункових приладів електричної енергії, Споживачем було спожито 20042 кВт. год. на загальну суму 31772,99 грн. в зв'язку з чим було виставлено рахунок № А0355 від 15.01.2015 року, який мав бути оплачений протягом 10 операційних днів від дня виписки рахунку. Оплата по даному рахунку була проведена лише 27 травня 2015 року (платіжне доручення № 789 від 27.05.2015 року), тобто Споживач прострочив виконання платежу на 118 днів, тому за період з 29 січня 2015 року по 26 травня 2015 року позивачем були нараховані наступні штрафні санкції: пеня на суму 5464,97 грн., інфляційні донарахування на суму 10245,26 грн., 3% річних на суму 308,15 грн.

Пеня за несвоєчасну оплату за активну електричну енергію за січень місяць 2015 року в загальному розмірі складає 5464,97 грн. Додаткові нарахування із застосуванням індексу інфляції за весь час прострочення платежу за активну електричну енергію за січень 2015 р. в загальному розмірі складає 10245,26 грн. Три проценти річних від простроченої суми платежу за активну електричну енергію за січень місяць 2015 року в загальному розмірі складає 308,15грн.

Рахунки на пеню, три проценти річних, на інфляційні донарахування за активну електричну енергію від 11.02.2015 р., 11.03.2015 р., 10.04.2015 р. 13.05.2015 р., 11.06.2015 р. були направлені на адресу Споживача поштою (витяг із журналу реєстрації вихідної кореспонденції додаються до матеріалів справи).

16 квітня 2015 року за № 1 в результаті не належного виконання своїх зобов'язаннь на адресу споживача була направлена претензія по сплату пені на суму 2223 грн. 75 коп., три відсотки річних на суму 146 грн. 58 коп., інфляційні донарахування на суму 4561 грн. 48 коп., але Споживач вказану суму не сплатив та не надав відповіді на претензію.

В липні 2015 року на підставі відомості про фактичні покази розрахункових приладів електричної енергії, Споживачем було спожито 22925 кВт. год. на загальну суму 41320,02 грн. в зв'язку з чим було виставлено рахунок № А0355 від 15.07.2015 року, який мав бути оплачений протягом 10 операційних днів від дня виписки рахунку. Оплата по даному рахунку була проведена 05.08.2015 року (платіжне доручення № 1889 від 05.08.2015 року), тобто відповідач прострочив виконання платежу на 2 дні, тому за період з 30.07.2015 року по 31.07 2015 року були нараховані: пеня на суму 135,85 грн., 3% річних від простроченої суми платежу за активну електричну енергію на суму 6,79 грн.

Рахунок на пеню за активну електричну енергію від 12.08.2015 року, рахунок на три проценти річних за активну електричну енергію від 12.08.2015 року направлено на адресу Споживача поштою (витяг із журналу реєстрації вихідної кореспонденції додаються до матеріалів справи).

На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просить стягнути з відповідача пеню за активну електричну енергію у розмірі 5600, 82 грн., інфляційні нарахування за весь час прострочення платежу за активну електричну енергію у розмірі 10523,06 грн., 3 % річних від простроченої суми платежу за активну електричну енергію -347,11 грн., що в загальній сумі становить 16470,99 грн.

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Закон України «Про електроенергетику» визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Пунктом 1.1. Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 02 серпня 1996 року за № 417/1442 (далі -ПКЕЕ, Правила), передбачено, що ці правила регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами. При цьому, дія цих Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Пунктом 5.1. ПКЕЕ визначено, що договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається.

Положеннями ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання, до яких відноситься спірний Договір, підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Матеріалами справи підтверджено та відповідачем не заперечується, що позивач свої зобов'язання за договором №0355 від 22.09.2008 р. за період лютий 2014 р., січень 2015 р. та липень 2015 р. виконано належним чином. Відповідач оплату виставлених рахунків провів поза межами строку встановленого договором, тому у відповідача виникло право на нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Судом перевірено методику розрахунку пені, 3% річних з використанням калькулятора ІПС "Ліга". За результатами проведеного перерахунку, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення 32,17 грн. 3% річних за зобов'язаннями за лютий 2014 р., 5464,97 грн пені, 10245,26 грн інфляційних втрат, 308,15 грн 3% річних за зобов'язаннями за січень 2015 р. та 135,85 грн пені , 6,79 грн 3% річних за зобов'язаннями за липень 2015 р. за періоди зазначені в розрахунках. В частині стягнення 277,80 грн. інфляційних втрат за зобов'язаннями за лютий 2014 р. позовні вимоги задоволенню не підлягають, як необгрунтовані.

Заперечення відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву, судом оцінюються критично та суд зазначає, що відповідно до ст. 30 України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", переказ вважається завершеним, зокрема, з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача. Також в п. 1 Додатку 2 до договору зазначено, що за дату оплати приймається дата зарахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електроенергії, за регульованим тарифом.

Таким чином, враховуючи, що відповідач не надав суду доказів зарахування оплати за січень 2015 р. на рахунок позивача згідно платіжного доручення №8726 від 29.01.2015 р., у суду відсутні підстави вважати зобов'язання відповідача виконаним згідно даного платіжного доручення.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судовий збір, сплачений позивачем, покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до приписів ст.49 ГПК України

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" (вул.Паризької Комуни, 40-а, м. Полтава, 36020, 1) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул.Старий Поділ, 5, м.Полтава, 36022, код ЄДРПОУ 0013819) в особі Зіньківської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Фрунзе, 142, м.Зіньків, Полтавська область, 38100, ) - 5600,82 грн. пені, 10245,26 грн інфляційних втрат, 347,11 грн 3% річних та 1197,46 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити .

Повне рішення складено 29.12.2015 р.

Суддя Н.Г. Гетя