ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.12.2015 Справа № 920/1702/15
Господарський суд Сумської області, у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/1702/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІАМАНТ-АГРО», с. Сула Сумського району Сумської області,

до відповідачів 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ «УСПІХ», м. Київ,

2) Дочірнього підприємства «Агрофірма Діамант», с. Сула Сумського району Сумської області,

про стягнення 7376629,64 грн.

та за зустрічним позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ «УСПІХ», м. Київ,

до - Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІАМАНТ-АГРО», с. Сула Сумського району Сумської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ «УСПІХ» - ОСОБА_1 підприємство «Довіра-В», с. Грушів Миронівського району Київської області,

про стягнення 6856078,16 грн.

за участю представників:

позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3Ю, ОСОБА_4,

відповідачів 1) ОСОБА_5,

2) не зявився,

третьої особи ОСОБА_6

Суть спору: позивач (Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІАМАНТ-АГРО») у своїй позовній заяві від 07.11.2015 року просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у сумі 5139697,29 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 77095,46 грн.

Перший відповідач (Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ «УСПІХ») 03.12.2015 року подав до суду зустрічний позов до позивача про стягнення з останнього на свою користь заборгованості у сумі 6856078,16 грн., вважаючи, що він має бути розглянутий спільно з первісним позовом у межах розгляду даної справи, оскільки позовні вимоги за зустрічним позовом ґрунтуються на тих самих господарських договорах, що і позовні вимоги за первісним позовом.

Ухвалою суду від 04.12.2015 року було прийнято зустрічний позов першого відповідача до позивача про стягнення 6856078,16 грн. для спільного розгляду з первісним позовом у даній справі.

За клопотанням першого відповідача ухвалою суду від 07.12.2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні першого відповідача ОСОБА_1 підприємство «Довіра-В».

10.12.2015 року позивач подав до суду, керуючись статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, заяву про збільшення позовних вимог на 2315433,61 грн. і просить суд стягнути з першого відповідача на свою користь заборгованість у загальній сумі 7455130,90 грн.

16.12.2015 року позивач, керуючись статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, подав суду заяву про зменшення своїх позовних вимог з суми 7455130,90 грн. до суми 7376629,64 грн., яка складається з суми основного боргу, що становить 5085745,25 грн., суми інфляційних втрат 2151270,24 грн., суми річних (3 %) 139614,15 грн.

Ухвалою суду від 11.11.2015 року у даній справі було застосовано заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на рахунках першого відповідача у межах суми 5217201,75 грн.

Ухвалою суду від 26.11.2015 року було скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 11.11.2015 року.

Ухвалою суду від 07.12.2015 року знову було застосовано заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на рахунках першого відповідача у межах суми 5217201,75 грн.

17.12.2015 року перший відповідач подав суду клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи, на вирішення якої просить поставити питання: 1) дослідити документи бухгалтерського первинного обліку про економічну діяльність позивача, які б підтверджували дійсність та реальність заборгованості першого відповідача в розмірі 10500086,40 грн. за накладною № 103 від 13.11.2014 року; 2) встановити документарне підтвердження відображення в бухгалтерському обліку позивача та першого відповідача господарської діяльності за накладною № 103 від 13.11.2014 року.

Позивач подав суду 17.12.2015 року письмові пояснення, в яких наполягає на тому, що частина зустрічних позовних вимог на суму 1500800,00 грн., що ґрунтуються на угоді про відступлення права вимоги від 26.10.2015 року, укладеній між першим відповідачем та третьою особою (ОСОБА_1 підприємством «Довіра-В»), не є зустрічними позовними вимогами по відношенню до первісних позовних вимог, оскільки ці позовні вимоги першого відповідача не повязані з первісним позовом підставами та поданими доказами. Зважаючи на те, що з загальної суми зустрічних позовних вимог 6856078,16 грн. припинено зарахуванням зустрічних вимог зобовязання на суму 5355278,16 грн., а вищезгадані зустрічні позовні вимоги на суму 1500800,00 грн., які не повязані з первісними позовними вимогами, по своїй суті не є зустрічними, позивач вважає, що зустрічний позов не підлягає задоволенню повністю.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Клопотання першого відповідача про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою суду від 07.12.2015 року, не підлягає задоволенню і відхиляється судом у звязку з його безпідставністю та необґрунтованістю.

Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, а тому суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання судового рішення.

Представником першого відповідача 26.11.2015 року була отримана ухвала Господарського суду Сумської області від 26.11.2015 про скасування заходів, вжитих ухвалою Господарського суду Сумської області від 11.11.2015 року у даній справі.

Ухвала суду від 26.11.2015 року набрала чинності з дня її винесення, тобто з 26.11.2015 року, про що зазначено у пункті 2 її резолютивної частини.

Будь-яких доказів, щодо виконання чи невиконання вищезгаданої ухвали перший відповідач суду не подав.

Не надано першим відповідачем також будь-яких доказів того, що на його рахунках заарештовано грошові кошти за двома ухвалами суду на суму більшу ніж 5217201,75 грн., а також, що на даний час не закінчено виконавче провадження за ухвалою Господарського суду Сумської області від 11.11.2015 року на підставі ухвали від 26.11.2015 року про скасування заходів забезпечення, вжитих ухвалою від 11.11.2015 року.

Не підлягає задоволенню і відхиляється судом також клопотання першого відповідача про призначення економічної експертизи.

Згідно статті 41 Господарського процесуального кодексу України, для розяснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (пункт 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи»).

У даному випадку, з огляду на наявні у справі матеріали, пояснення сторін, відсутня дійсна потреба у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, і цілком достатньою є правова оцінка доказів та всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом, як того вимагає стаття 43 Господарського процесуального кодексу України, а клопотання першого відповідача про призначення судової економічної експертизи бухгалтерського обліку сторін спрямоване на затягування строку розгляду справи.

У своїй позовній заяві від 07.11.2015 оку позивач обґрунтовує свої позовні вимоги наявністю між позивачем та першим відповідачем взаємних зустрічних грошових зобовязань за різними договорами, укладеними між ними у період з 12.12.2013 року по 13.11.2014 року, внаслідок чого перший відповідач заборгував позивачеві 5085745,25 грн. (за уточненим під час розгляду справи розрахунком). Зокрема, 17.10.2014 року між позивачем та першим відповідачем було укладено договір поставки № 17/10, умовами якого передбачено, що ціна та строк оплати товару погоджуються сторонами та зазначаються у специфікаціях до договору.

Як вбачається з матеріалів справи, до договору № 17/10 сторонами було складено чотири специфікації: специфікація № 01/10 від 17.10.2014 року, специфікація № 02/10 від 23.10.2014 року, специфікація № 03/10 від 23.10.2014 року, специфікація № 04/10 від 23.10.2014 року.

Згаданими специфікаціями до договору № 17/10 сторони узгодили поставку позивачем першому відповідачеві товару загальною вартістю з ПДВ на суму 15664907,50 грн. та строк оплати цього товару до 31.12.2014 року.

Ціна 1 тони кукурудзи погоджена сторонами у специфікації № 01/10 1700,00 грн., у специфікаціях № № 02/10, 03/10, 04/10 1600,00 грн. з ПДВ.

Перший відповідач не заперечує факт належного виконання позивачем своїх зобовязань за договором № 17/10 та чотирма специфікаціями до нього щодо поставки товару (зерна) на загальну суму 15664907,50 грн., а також перший відповідач визнає, що сплатив він позивачеві за цей товар лише 9983027,18 грн., заборгувавши 5681880,32 грн.

Крім того, згідно накладної №101 від 13.11.2014 року позивач відпустив (передав) першому відповідачеві 1291011 кг кукурудзи по ціні 1,333 грн. без ПДВ за 1 кг на загальну суму 2065617,60 грн. з ПДВ і факт отримання кукурудзи по цій накладній за вказаною у ній ціною першим відповідачем не заперечується, незважаючи на те, що у примірнику накладної № 101 від 13.11.2014 року, який є у позивача, відсутній підпис першого відповідача, який би свідчив про факт прийняття цього товару останнім.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач подав суду також накладну № 103 від 13.11.2014 року на відпуск (передачу) першому відповідачеві 6562554,00 кг кукурудзи по ціні 1,333 грн. без ПДВ за 1 кг на загальну суму 10500086,40 грн. з ПДВ, в якій аналогічно до накладної № 101 від 13.11.2014 року відсутній підпис першого відповідача, який би свідчив про факт прийняття цього товару останнім.

Перший відповідач не заперечує факту отримання від позивача вищезгаданої партії кукурудзи вагою 6562554,00 кг, але при цьому стверджує, що отримана ця кукурудза по ціні 0,0075 грн. без ПДВ за 1 кг і її загальна вартість з ПДВ складає 59062,99 грн., згідно накладної № 100 від 06.11.2014 року, що підписана обома сторонами, що підтверджується оригіналом накладної № 100 та її копією, що долучена до матеріалів справи.

Позиція позивача полягає у тому, що перший відповідач заборгував йому за кукурудзу у кількості 7853565 кг (1291011+6562554) по ціні 1,333 грн. без ПДВ, згідно накладних № 101, 103 від 13.11.2014 року, суму 12565704,00 грн. (2065617,60 грн.+6562554,40 грн.). Простроченою ця заборгованість є з наступного дня після передачі товару позивачем першому відповідачеві у власність (факт передачі кукурудзи у кількості 7853565 кг позивачем у власність першого відповідача підтверджується актами приймання-передачі від 06.11.2014 року та від 13.11.2014 року, том 1, а.с. 32, 33, 35, 36, 38, 39), оскільки специфікації до договору № 17/10 на цей товар сторонами не складалися і відповідно не встановлений строк оплати товару, але згідно статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Позиція першого відповідача, викладена ним як у відзиві на первісний позов так і у зустрічному позові, полягає у тому, що кукурудза у кількості 1291011 кг по накладній № 101 від 13.11.2014 року дійсно отримана ним по цій накладній за ціною 1,333 грн. без ПДВ за 1 кг на загальну суму 2065617,60 грн. з ПДВ, а кукурудза у кількості 6562554,00 кг отримана ним по накладній № 100 від 06.11.2014 року (а не по накладній № 103 від 13.11.2014 року, як стверджує позивач) за ціною 0,0075 грн. без ПДВ за 1 кг на загальну суму 59062,99 грн. з ПДВ, а відтак загальна сума заборгованості першого відповідача перед позивачем за кукурудзу у кількості 7853565 кг (1291011+6562554), отриману першим відповідачем у власність від позивача за актами приймання-передачі від 06.11.2014 року та від 13.11.2014 року (том 1, а.с. 32, 33, 35, 36, 38, 39), згідно накладної № 100 від 06.11.2014 року та накладної № 101 від 13.11.2014 року складає 2124680,59 грн.

Перший відповідач вважає, що строк оплати товару (кукурудзи у кількості 7853565 кг) за накладними №№ 100, 101 (№№ 101, 103) не настав, оскільки сторонами не було погоджено строків оплати цього товару.

Сторонами були також укладені договори поставки № 24/10 від 24.10.2014 року та № 27/10 від 27.10.2014 року, за якими позивачем був поставлений першому відповідачеві у жовтні 2014 року товар, відповідно, на суму 1313253,07 грн. та на суму 493941,91 грн., що не заперечується першим відповідачем.

Пунктами 5.1 договорів поставки №№ 24/10 та 27/10 сторони встановили строк оплати товару за цими договорами до 31.12.2014 року, а відтак з 01.01.2015 року заборгованість першого відповідача перед позивачем за цими договорами в сумі, відповідно, 1313253,07 грн. та 493941,07 грн. була простроченою, що не заперечується першим відповідачем.

Таким чином, між сторонами відсутній спір щодо асортименту, кількості та якості переданого позивачем першому відповідачеві товару, а щодо вартості того товару спірною є лише вартість партії кукурудзи у кількості 6562554 кг: позивач стверджує, що її вартість 10500086,40 грн. з ПДВ, виходячи з ціни 1,333 грн. без ПДВ за 1 кг; перший відповідач наполягає, що її вартість 59062,99 грн., виходячи з ціни 0,0075 грн. без ПДВ за 1 кг.

Різниця між вищезгаданими сумами вартості партії кукурудзи у кількості 6562554 кг складає 10441023,41 грн. (10500086,40 грн. 59062,99 грн.).

Саме ця різниця збереглася при формуванні кожною зі сторін (позивачем та першим відповідачем) загальної суми боргу першого відповідача перед позивачем за отриманий першим відповідачем від позивача товар: позивач вважає, що перший відповідач заборгував йому за отриманий від нього товар 20054779,30 грн., а перший відповідач вважає, що він заборгував за отриманий від позивача товар останньому лише 9613755,89 грн. (20054779,30-9613755,89=10441023,41 грн.).

Оцінивши усі докази та всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом, зокрема пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України, згідно якого загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, суд дійшов висновку, що сторони (позивач та перший відповідач) узгодили реальну, справедливу та розумну ціну 1 кг кукурудзи 1,333 грн. без ПДВ (а не 0,0075 грн. без ПДВ за 1 кг) і, відповідно, реальну, справедливу та розумну вартість партії кукурудзи у кількості 6562554 кг в сумі 10500086,40 грн.

Дійсно, сторонами було підписано накладну № 100 від 06.11.2014 року на відпуск/отримання кукурудзи у кількості 6562554 кг загальною вартістю 59062,99 грн., що також підтверджується податковою накладною від 06.11.2014 року № 5/2, виписаною за договором № 17/10 від 17.10.2014 року на вищезгадану кількість та вартість кукурудзи.

13.11.2014 року за взаємною згодою сторін було проведено коригування до податкової накладної від 06.11.2014 року № 5/2, тобто за взаємною згодою сторін була скасована накладна № 100 від 06.11.2014 року з вартістю товару 59062,99 грн. і 13.11.2014 року на підставі накладної № 103 від 13.11.2014 року першому відповідачеві позивачем було виписано нову податкову накладну № 8/2 від 13.11.2014 року за договором № 17/10 від 17.10.2014 року на товар (кукурудзу) у кількості 6562554 кг вартістю 10500086,40 грн. Коригування було проведено обома сторонами, тобто перший відповідач визнав вказане коригування вартості кукурудзи з 59062,99 грн. до 10500086,40 грн. і отримав податковий кредит на суму 1750014,40 грн.

Вищевикладене підтверджується копіями податкових накладних, розрахунку коригування сум ПДВ до податкової декларації за листопад 2014 року, а також копією листа Сумської обєднаної державної податкової інспекції від 30.11.2015 року за № 8065/10/18-15-15-042 (том 3, а.с. 61-67).

У своєму листі Сумська обєднана державна податкова інспекція надала інформацію щодо взаємовідносин між позивачем та першим відповідачем по відображенню у податковій звітності з ПДВ за листопад 2014 року податкових накладних № 5/2 від 06.11.2014 року на загальну суму 59062,99 грн. (в тому числі ПДВ 9843,83 грн.) та розрахунку коригування № 7/2 від 13.11.2014 року на загальну суму 59062,99 грн. (в тому числі ПДВ - 9843,83 грн.), податкової накладної № 8/2 від 13.11.2014 року на загальну суму 10500086,40 грн. (в тому числі ПДВ - 1750014,40 грн.).

Податковим органом не встановлено розбіжностей по відображенню у податковій звітності з ПДВ за листопад 2014 року взаємовідносин між позивачем та першим відповідачем, тобто перший відповідач відобразив у своєму податковому обліку податковий кредит у сумі 1750014,40 грн., обрахований з вартості отриманої від позивача кукурудзи у кількості 6562554 кг, яка складає 10500086,40 грн.

Наведені вище обставини свідчать про те, що перший відповідач погодився зі звичайною, дійсною, розумною і справедливою вартістю 6562554 кг кукурудзи, яка складає 10500086,40 грн., прийнявши податкову накладну № 8/2 від 13.11.2014 року та включивши до податкового кредиту за листопад 2014 року податок на додану вартість у сумі 1750014,40 грн., а також погодившись із скасуванням операції по продажу 6562554 кг кукурудзи за ціною 59062,99 грн., яка є явно заниженою порівняно з ціною, за якою перший відповідач придбав у позивача кукурудзу по тому ж договору № 17/10 за специфікаціями №№ 01/10, 02/10, 03/10, 04/10 та за накладною № 101 від 13.11.2014 року.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів. Платником податків забороняється формування податкової звітності на підставі даних, не підтверджених такими документами.

Згідно пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості… при цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг.

Зформувавши показники податкової звітності на підставі даних, зазначених у накладній № 103 від 13.11.2014 року та податковій накладної № 8/2 від 13.11.2014 року за договором № 17/10 від 17.10.2014 року на товар (кукурудзу) у кількості 6562554 кг загальною вартістю 10500086,40 грн. та отримавши саме з цієї вартості податковий кредит у сумі 1750014,40 грн., перший відповідач своїми діями підтвердив факт узгодження з позивачем ціни товару (кукурудзи) у кількості 6562554 кг, факт отримання якої від позивача перший відповідач не заперечує, у розмірі 1,333 грн. за 1 кг без ПДВ та загальну вартість цієї партії товару (кукурудзи) 10500086,40 грн. з ПДВ.

Той факт, що поставка вищезгаданої партії кукурудзи відбулася за договором поставки № 17/10 від 17.10.2014 року підтверджується, зокрема, довіреністю першого відповідача від 05.11.2014 року № 126, виданою менеджеру ОСОБА_7 на отримання від позивача кукурудзи у кількості 65000 тон за договором поставки № 17/10 від 17.10.2014 року.

У договорі № 17/10 від 17.10.2014 року строк оплати товару сторонами не встановлено. Специфікації на товар, відпущений позивачем першому відповідачеві по накладним № 100 (103) та № 101, відповідно у кількості 6562554 кг та 1291011 кг кукурудзи по ціні 1,333 грн. за 1 кг без ПДВ загальною вартістю, відповідно, 10500086,40 грн. та 2065617,60 грн. з ПДВ, не складалися, що також свідчить про відсутність встановленого сторонами строку оплати згаданого товару.

Дії сторін (передача товару покупцю та прийняття товару покупцем першим відповідачем) свідчать про виникнення між ними правовідносин поставки.

Згідно з частиною другою статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Загальні положення частини другої статті 530 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки термін виконання зобовязання, що випливає з правовідносин поставки (купівлі-продажу), чітко встановлений зазначеною спеціальною нормою права (статтею 692 Цивільного кодексу України) покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

Зважаючи на вищевикладене, безпідставними та необґрунтованим є твердження першого відповідача, що строк оплати товару за накладними № 100 (103) та № 101 ще не настав.

З відзивом на позовну заяву, надісланим першим відповідачем поштою до суду 25.11.2015 року та отриманим судом 30.11.2015 року (том 2, а.с. 1-96), перший відповідач, не маючи на те наміру, випадково надіслав суду засвідчену підписом Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ «УСПІХ» ОСОБА_8, скріпленим печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ «УСПІХ» (першого відповідача) копію ОСОБА_8 зарахування зустрічних вимог від 08.12.2014 року, який підписаний керівником позивача та першого відповідача (ОСОБА_8 та ОСОБА_9), скріплений печатками сторін (том 2, а.с. 95). ОСОБА_10 сторони засвідчили, що перший відповідач станом на 08.12.2014 року мав перед позивачем непогашене зобовязання у сумі 22961016,16 грн., яке виникло на підставі наступних договорів: договору поставки № 17/10 від 17.10.2014 року 21153821,17 грн.; договору поставки № 24/10 від 24.10.2014 року 1313253,08 грн.; договору поставки 27/10 від 27.10.2014 року 493941,91 грн. Сторони констатували, що строк виконання цих зобовязань настав, підтвердили реальність та обсяг заборгованості.

Своїми діями щодо підписання згаданого ОСОБА_10 від 08.12.2014 року керівник першого відповідача 08.12.2014 року підтвердив отримання від позивача на підставі договору поставки № 17/10 від 17.10.2014 року кукурудзи у кількості 6562554 кг за накладною № 100 (103) саме по ціні 1,333 грн. без ПДВ за 1 кг загальною вартістю 10500086,40 грн. з ПДВ, а не по ціні 0,0075 грн. за 1 кг без ПДВ загальною вартістю 59062,99 грн. з ПДВ, оскільки сума заборгованості за договором поставки № 17/10 від 17.10.2014 року станом на 08.12.2014 року у розмірі 21153821,17 грн. могла бути лише за умови, що вартість згаданої вище партії товару (кукурудзи у кількості 6562554 кг) сторони узгодили в сумі 10500086,40 грн., виходячи з ціни 1,333 грн. без ПДВ за 1 кг.

У тому ж ОСОБА_10 зарахування зустрічних вимог від 08.12.2014 року сторони зафіксували заборгованість позивача перед першим відповідачем по договорах №№ 14/12, 14/14, 14/06, 14/09, 13/47 в загальній сумі 14969034,06 грн.

Керуючись статтею 601 Цивільного кодексу України, сторони дійшли згоди зарахувати зустрічні однорідні вимоги за зобовязаннями, внаслідок чого визнали припиненими зобовязання позивача перед першим відповідачем у повному обсязі, тобто в сумі 14969034,06 грн. по усім вищезгаданим договорам (№№ 14/12, 14/14, 14/06, 14/09, 13/47), зобовязання першого відповідача перед позивачем визнали припиненими на суму 14969034,06 грн. саме по договору № 17/10 від 17.10.2014 року, тобто сума зобовязань по договору № 17/10 зменшена на 14969034.06 грн. з 21153821,17 грн. і, таким чином, залишилася станом на 08.12.2014 року прострочена непогашена заборгованість першого відповідача перед позивачем у сумі 6184787,11 грн. по договору № 17/10, а також прострочена непогашена заборгованість першого відповідача перед позивачем у сумі 1313253,08 грн. по договору № 24/10 та у сумі 493941,91 грн. по договору № 27/10.

Логічним продовженням дій першого відповідача, які підтверджують узгодження сторонами ціни кукурудзи, отриманої першим відповідачем від позивача, зокрема по накладних №№ 101, 103 у розмірі 1,333 грн. без ПДВ за 1 кг та загальної вартості партій кукурудзи у кількості 1291011 кг та 6562554 кг, відповідно, у розмірі 2065617,60 грн. та 10500086,40 грн., є підписання головним бухгалтером першого відповідача ОСОБА_11 разом з керівником (директором) позивача ОСОБА_9 ОСОБА_10 звірки взаєморозрахунків за період з 12.12.2014 року по 26.02.2015 року (том 1, а.с. 229), яким підтверджується станом на 12.12.2014 року заборгованість першого відповідача перед позивачем по договору № 17/10 у сумі 5874247,11 грн., по договору № 24/10 у сумі 1313253,08 грн. та по договору № 27/10 у сумі 493941,91 грн.

За період з 22.12.2014 року по 26.02.2015 року перший відповідач сплатив позивачеві 2085520,00 грн. заборгованості по договору № 17/10, внаслідок чого станом на 26.02.2015 року несплачений борг першого відповідача перед позивачем складав 3788727,11 грн.

По договорах №№ 24/10, 27/10 у згаданий період заборгованість не сплачувалась і залишалася станом на 26.02.2015 року незмінною, а саме: по договору № 24/10 у сумі 1313253,08 грн., по договору № 27/10 у сумі 493941,91 грн.

У підсумку в ОСОБА_10 звірки взаєморозрахунків зафіксовано, що за даними першого відповідача на 26.02.2015 року заборгованість на користь позивача 5595922,10 грн.

Розуміючи, що випадково надіслана першим відповідачем до суду разом з відзивом на позов копія ОСОБА_10 зарахування зустрічних вимог від 08.12.2014 року, про яку йшлося вище (том 2, а.с. 95) підтверджує правомірність позовних вимог позивача, наявність заборгованості першого відповідача перед позивачем і спростовує як заперечення першого відповідача проти позову, так і зустрічні позовні вимоги, перший відповідач 10.12.2015 року подав суду письмові додаткові пояснення за первинним позовом з додатком (том 3, а.с. 110, 111), в яких підтвердив, що до матеріалів даної справи випадково потрапила копія ОСОБА_10 зарахування зустрічних вимог від 08.12.2014 року, тобто перший відповідач визнав, що він не мав наміру надавати суду цей документ, який спростовує його позицію у справі.

Керуючись тим, що позивач не має примірника згаданого ОСОБА_10, перший відповідач у своїх додаткових поясненнях пояснює, що він також не має оригіналу цього ОСОБА_10, копія якого надана ним суду випадково та засвідчена генеральним директором першого відповідача ОСОБА_8 і скріплена печаткою першого відповідача помилково.

Далі перший відповідач пояснює, що після підписання ОСОБА_8 зарахування зустрічних вимог від 08.12.2014 року перший відповідач та позивач виявили відсутність оригіналів первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували зазначену в тому ОСОБА_8 заборгованість першого відповідача перед позивачем, тож вже 09.12.2014 року сторони підписали Угоду про визнання недійсним ОСОБА_8 зарахування зустрічних вимог від 08.12.2014 року (копія Угоди від 09.12.2014 року, засвідчена генеральним директором першого відповідача ОСОБА_8 та скріплена печаткою першого відповідача, додана до додаткових пояснень, том 3, а.с. 111). При цьому перший відповідач підкреслив, що він не має оригіналів як ОСОБА_8 зарахування зустрічних вимог від 08.12.2014 року, так і Угоди про визнання його недійсним від 09.12.2014 року.

Суд критично оцінює додаткові пояснення першого відповідача та додану до нього копію Угоди від 09.12.2014 року про визнання недійсним ОСОБА_8 зарахування зустрічних вимог від 08.12.2014 року, оскільки наявність заборгованості першого відповідача перед позивачем підтверджується не лише ОСОБА_8 від 08.12.2014 року, а й ОСОБА_8 звірки взаєморозрахунків за період з 12.12.2014 року по 26.02.2015 року (том 2, а.с. 229), довідкою Сумської обєднаної державної податкової інспекції від 30.11.2015 року № 8065/10/18-15-15-042 (том 3, а.с. 67), копіями податкових накладних та розрахунків коригування суми податку на додану вартість (том 3, а.с. 61-66), співставленням проектів ОСОБА_8 звірки взаємних розрахунків, наданих суду сторонами (том 3, а.с. 72-75, 94-96), всіма документами, що є у матеріалах справи, в їх сукупності, поясненнями сторін, які також оцінені судом у їх сукупності повно і обєктивно, керуючись законом.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З поданих сторонами до матеріалів справи документів, зокрема проектів актів звірки взаєморозрахунків в редакції позивача та в редакції першого відповідача, які зведені позивачем в єдиний документ (ОСОБА_8 звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2014 року по 08.12.2015 року, том 3, а.с. 94-96), в якому наведені дані обліку обох сторін по кожному з договорів, що підтверджені копіями первинних документів, долучених до матеріалів справи, вбачається, що єдиною розбіжністю між сторонами є відображення позивачем продажу першому відповідачеві кукурудзи у кількості 6562554 кг вартістю 10500086,40 грн. з ПДВ та відображення першим відповідачем придбання тієї ж кукурудзи у кількості 6562554 кг вартістю 59062,99 грн. з ПДВ.

Оскільки судом встановлено факт продажу позивачем першому відповідачеві кукурудзи у кількості 6562554 кг по ціні 1,333 грн. без ПДВ загальною вартістю 10500086,40 грн., то виходячи з цього факту правомірними та обґрунтованими є позовні вимоги позивача за первісним позовом щодо стягнення з першого відповідача на користь позивача 5085745,25 грн. заборгованості по договорам поставки №№ 17/10, 24/10 та 27/10 з урахуванням заяви позивача від 27.10.2015 року, направленої першому відповідачеві, про зарахування зустрічних вимог за договорами, відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України.

Статтею 601 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Перший відповідач не заперечує факту отримання від позивача заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.10.2015 року № 557 (том 1, а.с. 84).

У своїй заяві № 557 від 27.10.2015 року позивач повідомив першому відповідачеві про те, що він зараховує вимоги першого відповідача по договорах, в яких він є кредитором, а позивач боржником на загальну суму 14915082,01 грн. (за договором № 14/12 від 22.04.2014 року на суму 76669,52 грн., за договором 14/09 від 10.04.2014 року на суму5717488,73 грн., за договором № 14/14 від 01.04.2014 року на суму 9101240,16 грн.) в рахунок погашення заборгованості першого відповідача перед позивачем по договорах, в яких позивач є кредитором, а перший відповідач боржником на загальну суму 20054779,30 грн. (за договором № 13/47 від 12.12.2013 року на суму 19683,60 грн., за договором № 17/10 від 17.10.2014 року на суму 18247584,32 грн., за договором № 24/10 від 24.10.2014 року на суму 1313253,07 грн., за договором № 27/10 від 27.10.2014 року на суму 493941,91 грн.).

Перший відповідач не спростував ні у своєму відзиві на первісний позов, ні у зустрічному позові правомірну та обґрунтовану позицію позивача. Наявними у справі документами та поясненнями сторін підтверджується правомірність позовних вимог позивача та безпідставність заперечень першого відповідача проти первісного позову, викладених у відзиві на позов та продубльованих у зустрічному позові.

Окрім основного боргу в сумі 5085745,25 грн. позивач просить суд стягнути з першого відповідача інфляційні та річні, згідно статті 625 Цивільного кодексу України.

Зважаючи на те, що згідно статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а також на те, що у даному випадку щодо товару (партії кукурудзи у кількості 6562554 кг) договором не встановлено строк оплати, а специфікація не складалася, то виходячи з того, що згадана партія кукурудзи була прийнята першим відповідачем у власність, згідно актів приймання-передачі зерна та складських квитанцій від 06.11.2014 року саме 06.11.2014 року (том 1, а.с. 35-39), а дійсна вартість товару в сумі 10500086,40 грн. була узгоджена сторонами в листопаді 2014 року, правомірним є нарахування позивачем індексу інфляції та трьох процентів річних за 11 місяців 2015 року (з 01.01.2015 року по 30.11.2015 року).

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Тому, уточнений первісний позов позивача підлягає задоволенню повністю і з першого відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 7237015,49 грн. (5085745,25 грн. основного боргу + 2151270,24 грн. інфляційних), а також три проценти річних у сумі 139614,15 грн. за період з 01.01.2015 року по 30.11.2015 року.

Зустрічний позов першого відповідача в частині вимог щодо стягнення з позивача на користь першого відповідача заборгованості в сумі 5355278,16 грн. за договором позики № 14/09 від 10.04.2014 року, укладеним між позивачем та першим відповідачем є безпідставним та необґрунтованим, оскільки, як уже зазначалося вище, зобовязання позивача перед першим відповідачем за договором № 14/09 від 10.04.2014 року в сумі 5717488,73 грн. припинено зарахуванням зустрічних однорідних вимог, згідно заяви позивача від 27.10.2015 року № 557 (том 1, а.с. 84), а відтак заборгованості по договору № 14/09 від 10.04.2014 року позивач перед першим відповідачем не має.

Розрахунок першого відповідача щодо саме такої суми заборгованості позивача в розмірі 5355278,16 грн. ґрунтується на тому, що перший відповідач , як уже зазначалося вище, безпідставно наполягає на тому, що він придбав у позивача кукурудзу у кількості 6562554 кг за 59062,99 грн., а не за 10500086,40 грн.

Різниця між фактичною (реальною) сумою вартості тієї партії кукурудзи в розмірі 10500086,40 грн. та тією, на якій наполягає перший відповідач (59062,99 грн.) складає 10441023,41 грн.

Саме ця сума і є спірною у взаємовідносинах сторін по усім укладеним між ними договорам, що підтверджується, зокрема тим, що сума основного боргу за первісним позовом 5085745,25 грн. разом з сумою зустрічного позову в частині дійсно зустрічних вимог щодо взаємовідносин сторін, які ґрунтуються на одних і тих же договорах, укладених між ними, - 5355278,16 грн. у підсумку складають суму різниці вартості вищезгаданої партії кукурудзи 10441023,41 (5085745,25+5355278,16).

Дійсно між позивачем та відповідачем окрім вищезгаданих договорів поставки №№ 17/10, 24/10, 27/10, за якими мав заборгованість перший відповідач перед позивачем, укладалися договори, за якими мав заборгованість позивач перед першим відповідачем, а саме: договір комісії № 14/12 від 22.04.2014 року, договір поставки № 14/14 від 01.04.2014 року, договір поставки насіння № 14/06 від 17.04.2014 року, договір позики № 14/09 від 10.04.2014 року, договір поставки № 13/47 від 12.12.2013 року, але стосовно обсягів (стану) виконання усіх вищезгаданих договорів у сторін розбіжності в обліку відсутні, окрім спірної поставки за договором № 17/10 від 17.10.2014 року партії кукурудзи у кількості 6562554 кг за накладною № 100 (103), на вартості якої в розмірі 59062,99 грн. безпідставно наполягає перший відповідач, а фактично узгоджена сторонами, реальна, справедлива та розумна ціна якої складає 10500086,40 грн.

До своїх зустрічних позовних вимог у складі загальної суми зустрічного позову в розмірі 6856078,16 грн., окрім вищезгаданих дійсно зустрічних позовних вимог у сумі 5355278,16 грн., які ґрунтуються на тих самих договорах, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача за первісним позовом, але які не підлягають задоволенню у звязку з вищевикладеним, оскільки зобовязання щодо сплати цієї суми є припиненими зарахуванням зустрічних однорідних вимог, перший відповідач додав вимогу про стягнення з позивача заборгованості в сумі 1500800,00 грн. за договором зберігання від 01.05.2014 року, укладеним між позивачем та третьою особою (з урахуванням договору купівлі-продажу права вимоги від 26.10.2015 року, угоди про відступлення права вимоги від 26.10.2015 року).

За договором зберігання від 01.05.2014 року, укладеним між третьою особою (поклажедавцем) та позивачем (зберігачем), останнім було прийнято на зберігання майно (насіння сої) вартістю 2600800,00 грн.

13.11.2014 року третя особа та позивач уклали додатковий договір № 1 до договору зберігання від 01.05.2014 року, який є невідємною частиною останнього.

У пункті 1.3 додаткового договору № 1 сторони погодили, що позивач в строк до 31.12.2014 року зобовязується відшкодувати вартість майна, переданого на зберігання, в розмірі 2600800,00 грн., включаючи ПДВ.

26.10.2015 року перший відповідач уклав з третьою особою договір купівлі-продажу права вимоги, за умовами якого третя особа зобовязалася передати право вимоги за договором зберігання від 01.05.2014 року, укладеним між третьою особою та позивачем, а саме право вимоги 1500800,00 грн., які позивач зобовязаний сплатити третій особі за майно передане на зберігання, а перший відповідач зобовязаний прийняти таке право і сплатити за нього 1500800,00 грн. третій особі протягом 180 днів з моменту укладення даного договору. Сторони договору визначили (пункт 3.1), що моментом переходу прав від третьої особи до першого відповідача є момент укладення між ними угоди про відступлення права вимоги (том 1, а.с. 105-108).

26.10.2015 року третя особа уклала з першим відповідачем угоду про відступлення права вимоги, за якою третя особа як первісний кредитор уступає, а перший відповідач як новий кредитор приймає на себе право вимоги, належне третій особі і стає кредитором за договором зберігання від 01.05.2014 року, укладеним між третьою особою та позивачем (том 1, а.с. 109-110).

Пунктом 2.1 угоди сторони обумовили, що вартість відступлення права вимоги визначена в сумі 1500800,00 грн.

Пунктом 3.1 угоди сторони узгодили, що з моменту підписання цієї угоди незалежно від виконання зобовязання боржником (позивачем) новому кредитору (першому відповідачеві) у первісного кредитора (Третьої особи) виникає право вимоги до нового кредитора в сумі 1500800,00 грн.

Позивач, не заперечуючи по суті проти зустрічного позову першого відповідача в частині вимог про стягнення з позивача 1500800,00 грн., які ґрунтуються на вищезгаданих договорі зберігання від 01.05.2014 року та додатковому договорі № 1 від 13.11.2014 року до нього, а також на договорі купівлі-продажу права вимоги та угоді про відступлення права вимоги від 25.10.2015 року, не погоджується з тим, що ця вимога є зустрічною в розумінні статті 60 Господарського процесуального кодексу України, оскільки ця вимога ґрунтується на підставі договорів, що не є предметом первісного позову, не повязана з первісним позовом підставами та поданими доказами, а тому просить суд відмовити першому відповідачеві в задоволенні зустрічного позову повністю.

Суд вважає, що такі заперечення позивача проти зустрічного позову першого відповідача в частині вимог щодо стягнення 1500800,00 грн. є необґрунтованими, оскільки по суті позивач не заперечує проти наявності заборгованості в сумі 1500800,00 грн. перед першим відповідачем, яка виникла на підставі вищезгаданих договору зберігання від 01.05.2014 року та угоди про відступлення права вимоги від 26.10.2015 року, а сама лише відсутність безпосередньої взаємної повязаності в цій частині вимог за підставами та поданими доказами з позовними вимогами за первісним позовом не може бути підставою для відмови в задоволенні зустрічного позову в частині стягнення 1500800,00 грн. заборгованості, яка не була погашена зарахування зустрічних вимог, а отже це окреме зобовязання позивача перед першим відповідачем, яке не виконане і не припинене зарахуванням у порядку, передбаченому статтею 601 Цивільного кодексу України.

Тому, суд визнає зустрічний позов першого відповідача до позивача у даній справі в частині вимог щодо стягнення з позивача на користь першого відповідача 1500800,00 грн. обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі всього вищевикладеного, керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ «УСПІХ» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, ідентифікаційний код 38262905) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІАМАНТ-АГРО» (42326, Сумська область, Сумський район, с. Сула, вул. 40 років Перемоги, буд. 29, ідентифікаційний код 38575616) заборгованість з урахуванням індексу інфляції у сумі 7237015,49 грн., три проценти річних у сумі 139614,15 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 110649,44 грн.

3. Зустрічний позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІАМАНТ-АГРО» (42326, Сумська область, Сумський район, с. Сула, вул. 40 років Перемоги, буд. 29, ідентифікаційний код 38575616) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ «УСПІХ» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, ідентифікаційний код 38262905) заборгованість у сумі 1500800,00 грн., витрати по судовому збору у сумі 22512,00 грн.

5. В іншій частині зустрічного позову відмовити.

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 22.12.2015 року.

Суддя ОСОБА_12