ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2015р. Справа№ 914/3841/15

Господарський суд Львівської області в складі судді Сухович Ю.О. при секретарі судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом:

позивача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОП СВІТ», с.Лище Луцького району Волинської області

позивача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОП СВІТ КОВЕЛЬ», с.Лище Луцького району Волинської області

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», м.Київ

до відповідача-2 Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», м.Львів

про визнання недійсним договору відступлення прав за договорами іпотеки від 16.12.2011р.

За участю представників сторін:

від позивача-1 ОСОБА_2 представник (довіреність № б/н від 07.10.2015р.);

від позивача-2 ОСОБА_2 представник (довіреність № б/н від 07.10.2015р.);

від відповідача-1 ОСОБА_3 представник (довіреність № 198 від 14.08.2015р.);

від відповідача-2 ОСОБА_4 представник (довіреність № 7803 від 02.03.2015р.).

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст.20,22 ГПК України представникам сторін розяснено, заяв про відвід судді та клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОП СВІТ», та Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОП СВІТ КОВЕЛЬ» звернулись до господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про визнання недійсним договору відступлення прав за договорами іпотеки від 16.12.2011р.

Ухвалою суду від 09.11.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 30.11.2015р.

Розгляд справи відкладався на 14.12.2015р. з підстав, викладених в ухвалі суду від 30.11.2015р.

Представник позивачів в судовому засіданні 14.12.2015р. позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві та додаткових письмових пояснення обгрунтування заявленого позову.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що на момент укладення похідних договорів про передачу прав за іпотечними договорами Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» не був кредитором за основним зобов»язанням, а отже, права банку за іпотечними (похідними) договорами припинилися і, відповідно, не могли бути відступлені Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», оскільки особа не може передати більший обсяг прав ніж той, котрим вона володіє. Договір факторингу між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», за яким до останнього перейшли права за основним зобов»язанням (кредитними договорами) укладено 29.11.2011р., Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» стало власником прав вимоги за кредитними договорами з 14.12.2011р., а договір про відступлення прав за іпотечними договорами, які забезпечували виконання кредитних договорів укладені лише 16.12.2011р., що свідчить про те, що між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» відбувся не одночасний перехід прав вимоги за основним зобов»язанням (кредитними договорами) та іпотечними (похідними) зобов»язаннями. В даному випадку для відступлення прав вимоги за іпотечними договорами необхідно було отримати погодження позивачів, які такого погодження не надавали. У зв"язку з цим позивачі просять визнати недійсним договір від 16.12.2011р. про відступлення права вимоги за договорами іпотеки в частині відступлення права вимоги за договором іпотеки № 5110 від 29.12.2005р., договором іпотеки № 12986 від 12.12.2007р., договором іпотеки № 3821 від 28.05.2008р. та договором іпотеки № 2616 від 23.07.2009р.

Представник відповідача-1 просив відмовити у задоволенні позову з підстав аналогічних викладеним у відзиві на позовну заяву за вих.№ 1584 від 18.11.2015р. (вх.№51116/15 від 25.11.2015р.). Зокрема, просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача про визнання недійсним договору від 16.12.2011р. про відступлення права вимоги за договорами іпотеки.

Представник відповідача-2 проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву за вих.№ 27/11-2015 від 27.11.2015р. (вх.№ 51509/15 від 27.11.2015р.). Також просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача про визнання недійсним договору від 16.12.2011р. про відступлення права вимоги за договорами іпотеки.

В процесі розгляду матеріалів справи судом встановлено:

29.12.2005р. між Акціонерним товариством «ОСОБА_5 (України)», провонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОП СВІТ» було укладено кредитний договір № 113/05. З метою забезпечення виконання зобов»язань позичальника за цим договором між сторонами було укладено договір іпотеки від 29.12.2005р., який було посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано за № 5110.

12.12.2007р. між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОП СВІТ» було укладено кредитний договір № 154/07. З метою забезпечення виконання зобов»язань позичальника за цим договором між сторонами було укладено договір іпотеки від 12.12.2007р., який було посвідчено приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_7 та зареєстровано за № 12986.

28.05.2008р. між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОП СВІТ» було укладено договір кредитної лінії № 37/08. З метою забезпечення виконання зобов»язань позичальника за цим договором між сторонами було укладено договір іпотеки від 28.05.2008р., який було посвідчено приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_6 та зареєстровано за № 3821.

23.07.2009р. між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОП СВІТ» було укладено кредитний договір № 29/09. З метою забезпечення виконання зобов»язань позичальника за цим договором між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОП СВІТ КОВЕЛЬ» було укладено договір іпотеки від 23.07.2009р., який було посвідчено приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_7 та зареєстровано за № 2616.

29.11.2011р. між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (новий кредитор) був укладений договір факторингу шляхом уступки права грошової вимоги (далі по тексту - договір факторингу від 29.11.2011р.).

Умовами договору факторингу від 29.11.2011р. сторони визначили, що новий кредитор з моменту передачі йому прав вимоги стає кредитором у зобов"язаннях позичальників, у тому числі, за кредитним договором № 113/05 від 29.12.2005р., кредитним договором № 154/07 від 12.12.2007р., договором кредитної лінії № 37/08 від 28.05.2008р., кредитним договором № 29/09 від 23.07.2009р. та одержує право замість банку вимагати належного виконання ним своїх зобов"язань.

Згідно з договором факторингу від 29.11.2011р. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» переходить також право вимоги до поручителів/майнових поручителів за правочинами, укладеними на забезпечення виконання зобов»язань позичальників за кредитними договорами.

Так, згідно п.3.1. договору факторингу банк відступає новому кредитору права вимоги, а новий кредитор на умовах цього договору приймає від банку права вимоги визначені в додатку №1.

Згідно п.3.2. договору факторингу банк передає новому кредитору, а новий кредитор приймає права вимоги за кредитними договорами та за усіма забезпеченнями відповідно до забезпечувальних документів, і вказаних у додатку №1. Сторони зобов"язані підписати на дату надходження ціни відступлення на рахунок банку акт прийому-передачі портфеля заборгованостей, згідно додатку №2 до договору на підтвердження зазначеного приймання передачі. Даний акт є фактичним підтвердженням переходу прав вимоги за портфелем заборгованості відповідно до умов цього договору. Договір набуває чинності з моменту підписання даного акту.

Підписаним між Публічним акціонерним товариством "Кредобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" актом від 14.12.2011р. було передано портфель заборгованостей відповідно до укладеного між ними договору факторингу від 29.11.2011р. Внесено ціну купівлі за викуп портфеля заборгованості на основі договору факторингу шляхом відступлення права вимог 13.12.2011р.

Про укладення договору факторингу від 29.11.2011р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОП СВІТ» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОП СВІТ КОВЕЛЬ» були повідомлені шляхом надсилання їм Публічним акціонерним товариством "Кредобанк" повідомлень від 14.12.2011р. (копії подані ПАТ «Кредобанк» супровідним листом № 14-12/15 від 14.12.2015р. та знаходяться в матеріалах справи).

16.12.2011р. між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» (первісний іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" (новий іпотекодержатель) укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки (далі по тексту договір від 16.12.2011р.), відповідно до умов якого у зв'язку із укладенням між первісним іпотекодержателем та новим іпотекодержателем договору факторингу шляхом уступки права грошової вимоги від 29.11.2011р., згідно з яким первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю всі права вимоги за договорами, перелік яких наведений в додатку №1 до договору факторингу шляхом уступки права грошової вимоги б/н від 29.11.2011р. (надалі - основне зобов'язання), які укладені між первісним іпотекодержателем та боржниками - перелік яких наведений в додатку №1 до договору факторингу шляхом уступки права грошової вимоги б/н від 29.11.2011р. (надалі - боржники), первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває права первісного іпотекодержателя, належні первісному іпотекодержателю за договорами іпотеки, перелік яких наведений в додатку №1 до даного договору (надалі - договори іпотеки). До нового іпотекодержателя переходять права первісного іпотекодержателя у зобов'язаннях в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

На думку позивача, згідно умов договору факторингу від 29.11.2011р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» здійснило оплату ціни вимог 13.12.2011р., а право вимоги за кредитними договорами набуло 14.12.2011р. згідно акту приймання-передачі портфелю заборгованості. Отже, зобов»язання позичальника по кредитних договорах перед Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» припинилися 14.12.2011р..

Тобто, як вважає позивач, станом на 16.12.2011р. (на момент укладення між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» договору про відступлення прав за іпотечними договорами) у Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» уже були припинені права за кредитними договорами, а відтак, виходячи із положень статті 514 Цивільного кодексу України та ч.ч.4,5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» кредитором не можуть бути передані права вимоги за похідними договорами іпотеки у випадку відсутності, на момент передачі цих прав, прав за кредитними договорами.

Позивач вважає, що договір факторингу між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», за яким до останнього перейшли права за основним зобов»язанням (кредитними договорами) укладено 29.11.2011р., Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» стало власником прав вимоги за кредитними договорами з 14.12.2011р., а договір про відступлення прав за іпотечними договорами, які забезпечували виконання кредитних договорів укладені лише 16.12.2011р., що свідчить про те, що між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» відбувся не одночасний перехід прав вимоги за основним зобов»язанням (кредитними договорами) та іпотечними (похідними) зобов»язаннями. В даному випадку для відступлення прав вимоги за іпотечними договорами необхідно було отримати погодження позивачів, які такого погодження не надавали.

На підставі вищенаведеного, позивачі просять визнати недійсним договір від 16.12.2011р. про відступлення права вимоги за договорами іпотеки в частині відступлення права вимоги за договором іпотеки № 5110 від 29.12.2005р., договором іпотеки № 12986 від 12.12.2007р., договором іпотеки № 3821 від 28.05.2008р. та договором іпотеки № 2616 від 23.07.2009р.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази та заслухавши доводи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Згідно ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.

Загальні правові засади визнання правочину недійсним визначені у ст. 215 ЦК України, частина 1 якої передбачає що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 вищенаведеної правової норми визначено, що у разі, коли недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Схожі за змістом положення містить і ст. 207 ГК України, відповідно до якої господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

У відповідності до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги)

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Із суті правочину про відступлення права вимоги випливає, що наслідком вчинення такого правочину є передання первісним кредитором своїх прав новому кредитору та прийняття новим кредитором цих прав.

Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно укладеного 29.11.2011р. між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» договору факторингу шляхом уступки права грошової вимоги до нового кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» перейшло право вимоги за кредитним договором № 113/05 від 29.12.2005р., кредитним договором № 154/07 від 12.12.2007р., договором кредитної лінії № 37/08 від 28.05.2008р., кредитним договором № 29/09 від 23.07.2009р., укладених між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОП СВІТ», та договорами іпотеки № 5110 від 29.12.2005р., № 12986 від 12.12.2007р., № 3821 від 28.05.2008. та № 2616 від 23.07.2009р.

Сторонами договору факторингу від 29.11.2011р. визначено, що термін «права вимоги» в контексті договору означає повний обсяг прав грошової вимоги до позичальників за кредитними договорами та повний обсяг прав вимоги до сторін забезпечення за забезпечувальними документами будь-якими з правочинів, укладеними на забезпечення виконання зобов"язань позичальників за кредитними договорами, строк виконання за якими настав на дату відступлення прав вимоги за цим договором, а також які виникнуть у майбутньому, зокрема, право на основну суму кредиту, на проценти, нараховані на неї, на комісії та будь-які штрафні санкції (за наявності), що підлягають сплаті у відповідності до умов кредитних договорів.

За умовами договору факторингу від 29.11.2011р., «заборгованість» означає невиконані (несплачені) певним позичальником грошові зобов"язання перед банком, розраховані відповідно до умов кредитного договору і ще не сплачені на день підписання цього договору.

«Портфель заборгованості» за умовами договору факторингу від 29.11.2011р. сукупність невиконаних (несплачених) позичальниками грошових зобов»язань перед банком, нарахованих відповідно до умов кредитних договорів і ще не сплачених на день підписання цього договору, зокрема, пов"язаних із сумою основного боргу по кредиту, процентами, комісіями, штрафними санкціями тощо.

Згідно п.8.1. договору факторингу від 29.11.2011р., новий кредитор з моменту передачі йому прав вимоги стає кредитором у зобов"язаннях позичальників за кредитними договорами та сторін забезпечення за забезпечувальними документами та одержує право замість банка вимагати від позичальників належного виконання ними зобов"язань за такими кредитними договорами та від сторін забезпечення виконання ними зобов"язань за забезпечувальними документами. Починаючи з дати надходження ціни відступлення новий кредитор має права на всі суми належні до сплати позичальниками та сторонами забезпечення на виконання відступлених прав вимоги.

У відповідності до п.3.2 договору від 29.11.2011р. сторони зобов'язались підписати на дату надходження ціни відступлення на рахунок банку акт прийому-передачі портфеля заборгованостей, згідно додатку № 2 до договору на підтвердження зазначеного приймання-передачі. Даний акт є фактичним підтвердженням переходу прав вимоги за портфелем заборгованості відповідно до умов цього договору, який набуває чинності з моменту підписання даного акту.

Акт прийому-передачі портфеля заборгованостей підписаний між сторонами 14.12.2011 року.

Таким чином, договором факторингу від 29.11.2011р. передбачено одночасну передачу прав вимоги за основним зобов»язанням боржників (позичальників) та прав вимоги до сторін за забезпечувальними документами (договорів, угод тощо), внаслідок чого, згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», як новий кредитор, замінив Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» у відповідних правочинах.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

З правового аналізу наведеної норми вбачається, що відступлення права вимоги за іпотечним договором не може відбутися раніше відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Проте, договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки може укладатися як в той самий день, що й за основним зобов'язанням, так і через певний проміжок часу.

Законодавством не визначено, протягом якого часу після укладення договору відступлення права вимоги за основним зобовязанням може бути укладено договір про уступку права вимоги за договором іпотеки (постанова Вищого господарського суду від 15.09.2015р. справа № 904/10086/14).

При укладенні договорів іпотеки, сторони у п.8.6 погодили, що відступлення прав за цим договором здійснюється іпотекодержателем без необхідності отримання згоди іпотекодавця, за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги позичальником за кредитним договором

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про іпотеку», встановлений ним порядок відступлення прав за іпотечним договором без необхідності отримання згоди іпотекодавця застосовується у разі, якщо інше не встановлено договором. Зазначене спростовує твердження позивача про те, що зазначене положення договору суперечить зазначеній законодавчій нормі.

Пленумом Вищого господарського суду України у п.2.11 постанови №11 від 29.05.2013р. роз»яснено, що за загальним правилом статті 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним, якщо законові не відповідають лише окремі його частини і обставини справи свідчать про те, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної його частини. У такому разі господарський суд може визнати недійсною частину правочину. Недійсними частини правочину визнаються за загальними правилами визнання правочинів недійсними із застосуванням передбачених законом наслідків такого визнання. Якщо недійсна частина правочину виконана будь-якою із сторін, господарський суд визначає наслідки такої недійсності залежно від підстави, з якої вона визнана недійсною.

Відтак, щодо тверджень позивача про те, що зафіксований у п.8.6 договорів іпотеки порядок відступлення права вимоги за цим договором без згоди іпотекодавця, призводить до унеможливлення виконання сторонами п.8.6. договору іпотеки та настання реальних наслідків у вигляді відступлення права вимоги за ним, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Так, п.8.6 договорів іпотеки закріплює положення щодо здійснення правочину, а саме відступлення права вимоги за іпотечним договором. Настання реальних наслідків такого правочину повязане із дійсною можливістю іпотекодержателя відступити право вимоги за іпотечним договором.

Водночас, оспорювана частина зазначеного пункту договору закріплює положення про можливість здійснення правочину, а саме відступлення права вимоги за іпотечним договором, без отримання згоди однієї зі сторін цього правочину, а саме іпотекодавця.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зазначене оспорюване положення пункту договору не впливає на можливість реального настання правових наслідків, а саме відступлення права вимоги за договором іпотеки.

Відступлення права вимоги, тобто передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином, є однією з передбачених статтею 512 ЦК України підстав заміни кредитора у зобов'язанні.

Відповідно до статті 514 ЦК України при заміні кредитора у зобов'язанні до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора в зобовязанні не є підставою для припинення зобов'язань, як за основним договором, так і за договором, який укладено на його забезпечення, оскільки змінюється лише суб'єктний склад сторін зобовязання.

До підстав припинення зобовязання законодавець відносить: виконання, проведене належним чином (ст. 599 ЦК України); передання боржником кредиторові відступного (ст.600 ЦК України); зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги (ст.601 ЦК України); за домовленістю сторін (ст.604 ЦК України); прощення боргу (ст.605 ЦК України); поєднання боржника і кредитора в одній особі (ст.606 ЦК України); неможливість виконання (ст.607 ЦК України); смерть фізичної особи (ст.608 ЦК України); ліквідація юридичної особи (ст.609 ЦК України).

З огляду на вищенаведені норми, заміна кредитора у зобовязанні не може бути підставою припинення зобов"язання. Внаслідок заміни кредитора у зобов"язанні зобов»язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб"єктний склад у частині кредитора, має місце правонаступництво між тією особою, яка виступала кредитором у зобовязанні, і тією, яка «заступає» її місце. Правовідносини між первісним і новим кредитором складаються з приводу такого об"єкта, як майнові права (право вимоги, що належить кредиторові); їх змістом є суб"єктивні права і обов"язки, передбачені договором та законом залежно від підстав заміни кредитора у зобов"язанні.

У зв"язку з укладенням договору факторингу, припинення основного зобов"язання не відбулось, лише було передано зобов"язання та замінено сторону у зобов"язанні.

На дату укладення договору про відступлення прав за договорами іпотеки - 16.12.2011р., кредитні зобов"язання та зобов"язання щодо забезпечення даних кредитних зобов"язань не припинилися.

Відтак, помилковими є посилання позивачів про те, що на цей момент права Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» як кредитора/іпотекодержателя припинилися і банк не міг відступити права вимоги за вищезазначеними договорами іпотеки.

Зважаючи на те, що позивачі не довели правомірності своїх позовних вимог, які спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, судом встановлено відсутність порушення прав та законних інтересів позивачів, спірний договір укладено відповідно до умов договору факторингу від 29.11.2011р., відповідає приписам ст.ст.512, 514 Цивільного кодексу України та не порушує норми Закону України "Про іпотеку", відтак у задоволенні позову слід відмовити з підстав його необгрунтованості.

Щодо клопотання відповідачів про застосування строків позовної давності до даного виду правовідносин суд зазначає наступне:

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до пунктів 2-4 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як роз"яснено Вищим господарським судом України у п.2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи, що судом встановлено відсутність порушення прав та законних інтересів позивачів, відтак підстав для застосування строку позовної давності немає.

Під час розгляду даної справи судом не встановлено, а позивачами не доведено наявності обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, та настання відповідних наслідків щодо оспорюваного договору.

Обставини, на які посилаються позивачі, звертаючись до господарського суду з позовом про визнання договору недійсним, не свідчать про наявність підстав та умов для визнання укладеного між сторонами договору недійсним, оскільки є недоведеними і не узгоджуються з приписами чинного законодавства та матеріалами справи.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОП СВІТ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОП СВІТ КОВЕЛЬ», з покладенням судового збору на позивачів, в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми; а обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.4-3, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивачів.

3. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Згідно ст.87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

складено 21.12.2015р.

Суддя Сухович Ю.О.