КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2015 р. Справа№ 911/1103/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Буравльова С.І.

за участю представників:

від позивача - Прокоф'єва Л.В., довіреність № 14-4 від 13.01.2015;

від відповідача - Криванчик В.О., довіреність № 01-08/962 від 25.12.2014,

розглянувши апеляційні скарги публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та комунального підприємства теплових мереж "Бориспільтепломережа" на ухвалу господарського суду Київської області від 19.11.2015 у справі № 911/1103/14 (суддя Чонгова С.І) за позовом Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до комунального підприємства теплових мереж "Бориспільтепломережа" про стягнення 370 562,72 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Київської області з позовом до комунального підприємства теплових мереж "Бориспільтепломережа" про стягнення 370 562,72 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 02.07.2014 у справі № 911/1103/14 позов Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" частково задоволено: вирішено стягнути з комунального підприємства теплових мереж "Бориспільтепломережа" 140 741 грн. 48 коп. пені, 144 576 грн. 77 коп. штрафу, 35 522 грн. 37 коп. 3% річних та 6 416 грн. 81 коп. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.10.2014 року рішення господарського суду Київської області від 02.07.2014 у справі № 911/1103/14 року змінено, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж "Бориспільтепломережа" на користь Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 100 000 грн. пені за прострочення оплати згідно договору № 12/29-БО-17 від 02.08.2012 р., 37 678,41 грн. 41 коп.. 3% річних, 100 000 грн. штрафу, 6 664, 70 грн. 70 коп. витрат по сплаті судового збору, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.11.2014 постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.10.2014 залишено без змін.

На виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 01.10.2014 господарським судом Київської області 02.12.2014 видано накази.

Комунальне підприємство теплових мереж "Бориспільтепломережа" звернулося до господарського суду Київської області з заявою про визнання наказу господарського суду Київської області від 02.12.2014 року таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.11.2015 у справі №911/1103/14 заяву комунального підприємства теплових мереж "Бориспільтепломережа" задоволено частково; визнано наказ господарського суду Київської області від 02.12.2014 у справі № 911/1103/14 про стягнення пені та штрафу на суму 200 000, 00 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Задовольняючи заяву відповідача, місцевий господарський суд виходив з того, що оскільки відповідачем погашено заборгованість за спожитий до 01.01.2014 природний газ, ним виконано вимогу Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", необхідну для списання пені та штрафу.

Відмова у визнанні наказу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 3% річних мотивована судом першої інстанції тим, що оскільки вказані відсотки не мають характеру штрафних санкцій, вони не підлягають списанню в порядку передбаченому Законом України "Про засади функціонування ринку природного газу".

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Київської області від 19.11.2015 у справі №911/1103/14 скасувати та відмовити у задоволенні заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційна скарга мотивована тим, що списання пені та штрафів є одним із елементів процедури реструктуризації заборгованості, передбаченої ч.13 ст.18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" і не може розглядатися як самостійна підстава для списання поза вказаною процедурою.

Так, апелянт зазначає про те, що для списання пені та штрафу повинні бути дотримані умови, визначені ч.13 ст.18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а саме наявність у відповідача заборгованості за природний газ, спожитий до 01.01.2014, на день набрання чинності Законом; погашення такої заборгованості відповідачем протягом 3-х місяців з дня набрання чинності Закону; наявність заборгованості у відповідача за природний газ, спожитий після 01.01.2014 та до 31.12.2014, а також наявність договору реструктуризації заборгованості за природний газ, спожитий після 01.01.2014 та до 31.12.2014.

Позивач зазначає, що оскільки наведені умови відсутні, підстав для списання пені та штрафу відповідно не має.

Крім цього, апелянт вказує на те, що Закон, яким відповідач обґрунтовував свою заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, втратив чинність.

Відповідач також звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Київської області від 19.11.2015 у справі №911/1103/14 змінити та визнати наказ таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 3% річних та судового збору.

В обґрунтування вказаної скарги відповідач зазначає про належність 3% річних до фінансових санкцій, а отже на думку апелянта, вони підлягають списанню в порядку передбаченому Законом України "Про засади функціонування ринку природного газу".

Також, відповідач зазначає про сплату ним позивачу судового збору, що за твердженнями апелянта, є підставою для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в наведеній частині.

У судовому засіданні 21.12.2015 року представники сторін підтримали вимоги кожен за своєю апеляційною скаргою та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Частиною 5 статті 106 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що у задоволенні апеляційної скарги відповідача слід відмовити; апеляційну скаргу позивача - задовольнити, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, з наступних підстав.

Відповідач, звертаючись до суду першої інстанції з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовував її положеннями ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу".

Суд першої інстанції, задовольняючи вказану заяву, також послався в оскаржуваній ухвалі на норму ч. 13 ст. 18 вказаного Закону.

При цьому, судом першої інстанції не було враховано наступного.

Так, 06.06.2015 набрали чинності зміни до ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 14.05.15 № 423-VIII, а саме, вказану статтю доповнено ч.13 наступного змісту:

«Заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 01.01.14 року до 31.12.14 (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 01.01.14 (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.

У типовому договорі про реструктуризацію заборгованості визначаються, зокрема, порядок реструктуризації і погашення заборгованості, загальна сума реструктуризованої заборгованості, строк її погашення, розмір щомісячних платежів, права та обов'язки сторін.

Форма типового договору про реструктуризацію заборгованості затверджується Кабінетом Міністрів України».

Вказаний Закон, на підставі якого судом було задоволено заяву відповідача про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, втратив чинність 01.10.2015 згідно Закону України "Про ринок природного газу" № 329-VIII від 09.04.2015.

Відповідач із заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню звернувся до суду 04.11.2015, тобто вже після того, як норми закону, якими він обґрунтовував вимоги за заявою, втратили чинність.

Суд першої інстанції на наведене увагу не звернув, що призвело до невірних висновків в частині визнання наказу таким, що не підлягає виконанню на підставі ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу".

Слід зазначити, що норми нового Закону України "Про ринок природного газу", який набрав чинності з 01.10.2015, не містять положень про можливість проведення списання пені та штрафів.

Отже, заява відповідача про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню є необґрунтованою.

У будь-якому випадку, навіть у разі чинності на момент звернення відповідача з заявою до суду Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", вона не підлягала задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із змісту вищевказаної ч.13 ст.18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", передбачене нею списання пені, штрафних та фінансових санкцій слід розглядати як невід'ємну частину реструктуризації заборгованості теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, не погашеної на день набрання чинності Законом № 423, шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Отже, списання зазначених сум пені, штрафних та фінансових санкцій є одним із елементів передбаченої цією частиною процедури реструктуризації заборгованості (на підставі відповідного типового договору про реструктуризацію заборгованості, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України), і не може розглядатися як самостійна підстава для списання поза вищевказаною процедурою.

Судом першої інстанції не було досліджено умов ч.13 ст.18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", виконання яких є необхідним для здійснення списання сум пені та штрафу, а саме:

- наявності у відповідача заборгованості за природний газ, спожитий до 01.01.14, на день набрання чинності Законом № 423;

- погашення такої заборгованості відповідачем протягом 3-х місяців з дня набрання чинності Закону № 423;

- наявність заборгованості у відповідача за природний газ, спожитий після 01.01.14 та до 31.12.14;

- наявність договору реструктуризації заборгованості за природний газ, спожитий після 01.01.14 та до 31.12.14.

При цьому, рішення господарського суду Київської області у справі №911/1103/14 про стягнення з відповідача пені, 3% річних та штрафу, обгрунтовано неналежним виконанням останнім умов договору від 02.08.12 № 12/29-БО-17 купівлі-продажу природного газу.

За отриманий по вказаному Договору протягом вересня-грудня 2012 року природний газ відповідач розрахувався 13.09.13, що було встановлено під час розгляду справи № 911/1103/14.

Крім цього, відсутність боргу за спожитий природний газ по вказаному Договору станом на 06.06.2015 підтвердив сам відповідач, надавши копію довідки від 15.10.15 № 01-08/728 до суду першої інстанції.

Отже, на момент набрання чинності вказаним Законом у відповідача вже була відсутня заборгованість, що виключає можливість застосування ч.13 ст.18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" до спірних відносин.

Також, відповідачем доказів наявності боргу за природний газ, спожитий з 01.01.14 року до 31.12.14, та проведення його реструктуризації шляхом укладення відповідного договору до суду не надано.

Такий договір не було та не могло бути укладено, у зв'язку з відсутністю боргу станом на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Таким чином, зазначені обставини унеможливлюють застосування до даних правовідносин ч.13 ст.18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу".

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення пені та штрафу.

Стосовно доводів відповідача про те, що сплата ним позивачу судового збору, є підставою для визнання наказу в наведеній частині таким, що не підлягає виконанню, слід зазначити наступне.

Оплата відповідачем суми судового збору у розмірі 6 664,70 грн. здійснена в ході примусового виконання наказу у даній справі, що підтверджується платіжним дорученням від 18.11.2015 № 1003.

Здійснення оплати в ході виконавчого провадження не є підставою для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, виконавчою службою встановлюється факт виконання судового наказу з усіма наслідками та процесуальними оформленнями відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Слід також зазначити, що позивач не заперечує обставину надходження вказаних коштів від відповідача.

За наведених обставин, підстави для визнання наказу в наведеній частині таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Враховуючи допущені судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали порушення, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали господарського суду Київської області від 19.11.2015 у справі №911/1103/14 та відповідно відмову у задоволенні заяви комунального підприємства теплових мереж "Бориспільтепломережа" про визнання наказу господарського суду Київської області від 02.12.2014 року таким, що не підлягає виконанню.

Як наслідок апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Оскільки, апеляційна скарга позивача задовольняється судом, відповідно судовий збір за її подання покладається на відповідача.

Крім цього, у зв'язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу комунального підприємства теплових мереж "Бориспільтепломережа" на ухвалу господарського суду Київської області від 19.11.2015 у справі № 911/1103/14 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу господарського суду Київської області від 19.11.2015 у справі № 911/1103/14 задовольнити повністю.

3. Ухвалу господарського суду Київської області від 19.11.2015 у справі № 911/1103/14 скасувати.

4. Відмовити у задоволенні заяви комунального підприємства теплових мереж "Бориспільтепломережа" про визнання наказу господарського суду Київської області від 02.12.2014 року таким, що не підлягає виконанню.

5. Стягнути з комунального підприємства теплових мереж "Бориспільтепломережа" (Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 41-А, код за ) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код за ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 218 грн. 00 коп.

6. Доручити господарському суду Київської області видати відповідний наказ.

7. Матеріали справи № 911/1103/14 повернути до господарського суду Київської області.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

С.І. Буравльов