РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015Справа №910/26833/15

За позовом: Державного підприємства «Український державний центр радіочастот»

в особі: Центральної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот»

до: Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Етер»

про стягнення 2 218,04 грн.

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

від позивача: Кононенко О.В.- представник, довіреність №05.1-7/1942 від 03.03.2015 р. (в судовому засіданні 12.11.2015 р.: Чельник К.В. - представник, довіреність №05.1-7/2124 від 10.03.2015 р.)

від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство «Український державний центр радіочастот» в особі Центральної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Етер» про стягнення 2 218,04 грн., а саме: 1 719,00 грн. основної заборгованості, 35,49 грн. процентів річних, 463,55 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач неналежним чином виконує умови укладеного між сторонами Договору №3020049 на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів від 05.08.2014 р. в частині оплати виконаних позивачем робіт з радіочастотного моніторингу та забезпечення електромагнітної сумісності, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 1 719,00 грн., за наявності якої позивачем нараховані проценти річних та пеню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/26833/15 та призначено на 12.11.2014 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2015 р. розгляд справи відкладено на 01.12.2015 р.

У судові засідання 12.11.2015 р. та 01.12.2015 р. з'явився представник позивача.

Уповноважений представник відповідача у судові засідання 12.11.2015 р. та 01.12.2015 р. не з'явився

Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №304 та №141.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 12.11.2015 р. позивачем через відділ діловодства (канцелярія) подане до Господарського суду міста Києва пояснення б/н від 05.11.2015 р., в якому, зокрема, позивачем підтверджено, що у провадженні господарських судів немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та немає рішення цих органів з такого спору. Також, позивачем зазначено, що між сторонами не укладалось додаткових угод до спірного договору, окрім доданих до позовної заяви. Крім того, позивач повідомив, що 26.10.2015 р. ТОВ «Телерадіокомпанія «Етер» було сплачено заборгованість в розмірі 1 375,20 грн. (рахунки за грудень 2014 р. - березень 2015 р.) та пеню в розмірі 31,98 грн., на підтвердження чого надана відповідна бухгалтерська довідка. Пояснення з доданими документами долучені до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 12.11.2015 р. позивачем через відділ діловодства (канцелярія) подана до Господарського суду міста Києва заява б/н від 12.11.2015 р. про залучення доказів, а саме, бухгалтерської довідки, з якої вбачається, що відповідачем погашена сума основної заборгованості. Заява задоволена, документи долучені до матеріалів справи.

Крім того, до початку судового засідання 01.12.2015 р. позивачем через відділ діловодства (канцелярія) подана до Господарського суду міста Києва заява б/н від 25.11.2015 р. про залучення доказів, а саме, копій виписок з банку (з відбитком печатки банківської установи) щодо оплати відповідачем основного боргу в повному обсязі та частини пені.

Документи, витребувані ухвалами суду від 16.10.2015 р. та 12.11.2015 р. відповідачем суду не надано.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання сторонами суду не надано.

Відповідно до 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника відповідача в судові засідання 12.11.2015 р. та 01.12.2015 р. обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, а також те, що представник позивача проти розгляду справи у відсутності уповноваженого представника відповідача не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарським процесуальним кодексом України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотання щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судових засідань.

Перед початком розгляду справи в судових засіданнях представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст. ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача повідомив суд, що права та обов'язки йому зрозумілі.

Відводу судді представником позивача не заявлено.

В судовому засіданні 01.12.2015 р. представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані сторонами докази та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 05 серпня 2014 року між Державним підприємством «Український державний центр радіочастот», в особі Кіровоградської філії Українського державного центру радіочастот (виконавець за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Етер» (замовник за договором, відповідач у справі), укладено договір №ТРК-3020049 на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів (далі - Договір), відповідно до умов якого сторони погодили, що предметом договору є проведення виконавцем робіт, пов'язаних з радіочастотним моніторингом та забезпечення електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ), а також виявлення та усунення дії джерел радіозавад роботі радіоелектронних засобів Замовника.

Розділами 2 - 4 Договору сторони узгодили обов'язки сторін, термін виконання і вартість робіт, порядок розрахунків і терміни оплати, відповідальність сторін тощо.

Відповідно до п. 3.1 Договору перелік радіоелектронних засобів, що підлягають роботам пов'язаним з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів, наведено у Додатку до Договору, який є невід'ємною складовою частиною цього Договору.

За умовами п.п. 6.1 Договору цей Договір укладений строком на 1 календарний рік, набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін. Дата набрання чинності Додатками до цього Договору визначається сторонами у тексті самих Додатків.

Договір вважається продовженим на кожен наступний період тривалістю 1 календарний рік, якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення терміну його дії не надішле інші стороні письмове повідомлення про свій намір припинити його дію надалі (п.6.2 Договору).

Вказаний Договір підписаний представниками сторін та засвідчений печатками юридичних осіб.

Окрім того, 01.12.14 р. між сторонами укладено Додаткову угоду до Договору, згідно якої зазначені змінені назва виконавця та його банківські реквізити, строк дії Угоди поширюється на відносини, що склалися між сторонами з 01 листопада 2014 р..

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм § 1, 3 глави 61 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частиною 1 ст. 843 Цивільного кодексу України визначено, що договором підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до пункту 3.3 Договору вартість робіт, пов'язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів наведена у Додатку до Договору, визначається на підставі затверджених у встановленому порядку «Тарифів на роботи (послуги) Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», пов'язаних з користуванням радіочастотним ресурсом України та виділенням номерного ресурсу» за один календарний місяць і не включає податок на додану вартість. Податок на додану вартість нараховується згідно з законодавством України.

Так, ціна за роботи визначається відповідно до «Тарифів на роботи (послуги) Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», пов'язані з користуванням радіочастотним ресурсом України та виділенням номерного ресурсу» затверджених рішенням Національної комісії з питань регулювання зв'язку України від 11 грудня 2008 року №1256, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2008 року за № 1238/15929,

Згідно п. 3.9 Договору його ціна на момент відправки його Замовнику складає 343,80 грн. на місяць, в т.ч. ПДВ 20% - 57,30 грн.

Згідно ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

За приписами ч.1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Отже, обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Відповідно до п.п. 3.6, 3.7 Договору виконання робіт підтверджується відповідним актом виконаних робіт підписаного обома сторонами. На початку поточного місця (кварталу, року) виконавець оформлює рахунки за проведені роботи та разом з актами виконаних робіт надсилає на адресу замовника. Замовник оплачує отриманий рахунок не пізніше 20-числа поточного місяця (у разі бюджетного фінансування замовник надає відповідні документи, що підтверджують виконання робіт виконавцем до Державного Казначейства, після цього згідно рахунків здійснює оплату за виконані Виконавцем роботи).

Згідно п.3.8 Договору оплата за цим договором здійснюється замовником не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснюються роботи у разі бюджетного фінансування замовник надає відповідні документи, що підтверджують виконання робіт виконавцем до Державного Казначейства, після цього згідно рахунків здійснює оплату за виконані Виконавцем роботи).

Судом згідно наданих позивачем матеріалів встановлено та підтверджено представником останнього в судовому засіданні, що на виконання умов Договору Центральною філією Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» за період з листопада 2014 року по березень 2015 року проведені роботи з радіочастотного моніторингу та забезпечення електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів на суму 1 719,00 грн., що підтверджується Протоколами інструментальної оцінки параметрів випромінювання РЕЗ і ВП, відповідними спектрограмами інструментальної оцінки параметрів випромінювання РЕЗ і ВП, а також підписаними уповноваженими представниками Замовника і Виконавця Актами про виконання робіт, пов'язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ) за період з листопада 2014 року по березень 2015 року: №14-09-1805 від 28.11.2014 р., №15-09-135 від 31.01.2015 р., №15-09-281 від 27.02.2015 р., №15-09-414 від 31.03.2015 р., копії яких наявні в матеріалах справи. Також в матеріалах справи міститься копія акту №14-09-1999 від 31.12.2014 р. на суму 343,80 грн., який не підписаний відповідачем.

Факт виконання робіт та їх обсяг за вказаними Актами та Протоколами згідно умов Договору відповідачем не заперечувався.

Доказів пред'явлення відповідачем претензій щодо якості, обсягів, а також термінів виконання робіт до суду не надходило, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання Центральною філією Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» умов Договору з боку відповідача відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем виконані прийняті на себе зобов'язання по виконанню робіт, обумовлених Договором, у повному обсязі та з належною якістю, а відповідачем, в свою чергу, прийнято виконання цих робіт без будь - яких зауважень, що позбавляє останнього права посилання на невідповідність Актів умовам Договору та виявлені недоліки, як на умову звільнення від оплати виконаних робіт.

Також позивачем було виставлено відповідачу рахунки на оплату виконаних робіт: №1805 від 21.11.2014 р., №1999 від 31.12.2014 р., №135 від 19.01.2015 р., № 281 від 25.02.2015 р., №414 від 25.03.2015 р., копії яких наявні в матеріалах справи.

На підтвердження надсилання вказаних рахунків на адресу відповідача позивачем надані копій відповідних списків згрупованих поштових відправлень та фіскальні чеки.

При цьому як встановлено судом за матеріалами справи, в виставлених рахунках та в актах в якості підстави для оплати зазначений Договір № ТРК-3020049 на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів від 13.08.14 р..

Проте, згідно письмових пояснень позивача, з 01.04.15 р. між сторонами було укладено Договір № ТРК-3020049 на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів від 05.08.14 р. з моменту отримання ТОВ «ТРК «ЕТЕР» дозвільних документів для здійснення діяльності на території Кіровоградської області. Про наявність інших договорів з виконання робіт, пов'язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів сторонами суд не повідомлено.

Окрім того, позивачем надано фіскальний чек від 08.10.15 р. та опис вкладення в цінний лист на підтвердження надсилання на адресу відповідача листом № Ф12/2-05/2309 від 08.10.15 р. рахунків №1805 від 21.11.2014 р., №1999 від 31.12.2014 р., №135 від 19.01.2015 р., № 281 від 25.02.2015 р., №414 від 25.03.2015 р. та акту виконаних робіт за грудень 2014 р..

Відповідно до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до п. 3.4. Договору розрахунки між Виконавцем і Замовником за роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням ЕМС РЕЗ проводяться шляхом перерахування суми, яка вказана в платіжному документі, на розрахунковий рахунок Виконавця.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Оскільки в подальшому всупереч досягнутим між сторонами домовленостям відповідач своїх зобов'язань щодо оплати виконаних робіт не виконав, позивач направив на адресу останнього претензію № 20 від 17.03.15 р. з вимогою виконати умови договору та погасити заборгованість у розмірі 1031,40 грн. та пеню в сумі 31,98 грн., а також претензію № 4к від 15.06.15 р., з вимогою щодо сплати 1719,00 грн. заборгованості та 110,72 грн. пені..

Вказані претензії залишені відповідачем без відповіді та задоволення, заборгованість відповідачем погашена не була.

Судом встановлено за матеріалами справи, що після порушення провадження у справі ухвалою від 16.10.2015р. через канцелярію суду представником позивача були подані копії банківських виписок, що містять відбиток печатки банківської установи, згідно яких відповідачем перераховано на розрахунковий рахунок позивача платіжним дорученням: №74 від 23.10.2015 р. грошові кошти в сумі 1 375,20 грн. із призначенням платежу «плата за радіочастотний моніторинг зг рах грудень 2014 р. та січень-березень 2015»; №75 від 23.10.2015 р. грошові кошти в сумі 31,98 грн. із призначенням платежу «Пеня зг рах №15п-09-6 від 13.05.2015»; №79 від 05.11.2015 р. грошові кошти в сумі 343,80 грн. із призначенням платежу «Плата за радіочастотний моніторинг зг рах №1805 від 21.11.2014 р.».

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд зазначає, що згідно п. 1-1 ч.1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами, у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

При цьому, судом враховано п. 4 Постанови № 18, яким визначено, що припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення, у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної вище норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

В судовому засіданні 01.12.2015 р. представник позивача підтвердив сплату основної заборгованості та часткову сплату пені відповідачем.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що сплата 1 719,00 грн. за виконані згідно Договору роботи та часткова сплата пені у сумі 31,98 грн. здійснена відповідачем після порушення провадження у справі, на момент розгляду справи предмет спору в частині стягнення 1 719,00 грн. основного боргу та 31,98 грн. пені відсутній, отже провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі п.1-.1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

В судовому засіданні 01.12.15 р. судом роз'яснено представнику позивача, що відповідно до ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Представник позивача в судовому засіданні повідомив, що наслідки припинення провадження у справі йому зрозумілі.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини та здійснене відповідачем погашення заборгованості залишок несплаченої відповідачем пені становить 431,57 грн. та залишок процентів річних - 35,49 грн. відповідно.

Окрім цього суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Так, виходячи з положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.1 ст. 546, ст. 547 Цивільного кодексу виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст.548 Цивільного кодексу).

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.4.3 Договору у випадку затримки з вини замовника переказу коштів на банківський рахунок виконавця понад один місяць замовник за проведені роботи сплачує на користь виконавця грошові кошти з урахуванням пені за прострочення платежу. Розмір пені становить 1% за кожен день від суми простроченого платежу.

За приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки. Установлене статтею 3 названого Закону обмеження розміру пені не стосується неустойки, встановленої іншими законодавчими актами (пункт 2.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (далі - Постанова № 14).

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати за виконані роботи у строк, визначений умовами Договору, позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення пеню в сумі 463,55 грн. за період 01.12.14 р. по 30.09.15 р. та проценти річних в сумі 35,49 грн. за період з 01.12.14 р. по 08.10.15 р,, які він просив стягнути з відповідача відповідно до наданих розрахунків.

Згідно п.1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (далі - Постанова № 14) з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

За результатами здійсненої за допомогою системи «ЛІГА» перевірки нарахування в межах визначеного позивачем періоду заявленої до стягнення пені та процентів річних судом встановлено, зокрема, що розмір пені в сумі 463,55 грн., заявленої позивачем до стягнення в позовній заяві з урахуванням приписів Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», перерахований судом у відповідності до приписів чинного законодавства, зокрема, ч. 5 ст. 254 ЦК України, та положень Договору в межах визначеного позивачем періоду, становить 462,03 грн. пені, а отже є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню з урахуванням суми здійсненої відповідачем оплати, тобто в сумі 430,05 грн. (462,03 - 31,98).

За результатами перевірки заявлених позивачем до стягнення процентів річних судом встановлено, що нарахований позивачем розмір процентів річних, перерахований судом у відповідності до приписів чинного законодавства в межах визначеного позивачем періоду, відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства, умовам Договору та є арифметично вірним, тому вказані вимоги позивача про стягнення 35,49 грн. процентів річних підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження сплати залишку 431,57 грн. пені та 35,49 грн. процентів річних, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських справах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Саме змагальність сторін, яка реалізується в господарському процесі через ст. 33 ГПК України дає змогу суду всебічно, повно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи та внаслідок чого ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення у справі.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору №ТРК-3020049 на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів від 05.08.2014 р. суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору на час його підписання та під час виконання з боку сторін відсутні.

Отже, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань за Договором у встановлений строк, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів погашення нарахованих позивачем пені та процентів річних відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, тому вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 431,57 грн. пені та 35,49 грн. процентів річних за вказаним Договором підлягає задоволенню.

Частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

У п. 4.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача. Або у разі коли в позові відмовлено, але з обставин справи вбачається, що спір доведено до судового розгляду внаслідок ухилення відповідача від розгляду претензії позивача, якщо вона пред'являлася (статті 6 - 8 ГПК), то судовий збір також покладається на відповідача. При цьому якщо у відповідних випадках позивача звільнено від сплати судового збору, то останній стягується в доход Державного бюджету України.

Враховуючи, що спір виник з вини відповідача та частина суми заборгованості сплачена відповідачем після порушення провадження у справі, суд приходить до висновку, що відповідно до ч.2 ст.49 Господарського процесуального Кодексу України судовий збір має бути покладений на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 49, 75, п.1-1 ч. 1 ст.80, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Провадження в частині стягнення 1 719,00 грн. основного боргу та в частині стягнення пені у розмірі 31,98 грн. припинити.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Етер» (01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, буд. 5/1, літ «А», ) на користь Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в особі Центральної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» (25006, м. Кіровоград, вул. Зої Космодем'янської, 5, ) пеню в сумі 430,05 грн., 3% річних в сумі 35,49 грн., а також 1217,16 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 22 грудня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон