РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2015Справа №910/25484/15

За позовомДержавної іпотечної установи
до1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Танк Транс» 2) Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»
провизнання зарахування однорідних зустрічних вимог недійсним

СуддяСташків Р.Б.

Представники:
від позивача -Калінін І.М. (представник за довіреністю);
від відповідача-1 - від відповідача-2 -Дашо А.Ю., Случ О.В. (представники за довіреністю); Мостепанюк В.І. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

У вересні 2015 року Державна іпотечна установа (далі - позивач або ДІУ) звернулася до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Танк Транс» (далі - відповідач-1 або ТОВ «Танк Транс») та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - відповідач-2 або ПАТ «Дельта Банк») про визнання недійсним зарахування вимог здійснене на підставі заяви ТОВ «Танк Транс» про припинення зобов'язання зарахування зустрічних вимог від 23.02.2015 б/н (далі - Заява про залік від 23.02.2015), а саме вимог ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «Танк Транс» за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011, та вимог ТОВ «Танк Транс» до ПАТ «Дельта Банк» за договором банківського рахунку № 26/21746-168 від 04.09.2009.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вказаний залік було проведено з порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема, статті 601 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 203 Господарського кодексу України (далі - ГК України), оскільки у ТОВ «Танк Транс» та ПАТ «Дельта Банк», станом на момент проведення такого заліку, були відсутні зустрічні однорідні вимоги.

На обґрунтування вказаного, позивач послався на наступні обставини:

- ТОВ «Танк Транс» отримало право вимоги до ПАТ «Дельта Банк» за договором №26/21746-168 банківського рахунку від 04.09.2009 на підставі укладеного з ТОВ «Інвестком» договору відступлення права вимоги б/н від 11.02.2015;

- до повідомлення про відступлення прав вимоги, яке було адресоване ПАТ «Дельта Банк», не було надано самого договору про відступлення прав вимоги, а тому ПАТ «Дельта Банк» відповідно до частини 2 статті 517 ЦК України мав право не виконувати свого обов'язку перед ТОВ «Танк Транс» (новому кредитору).

Порушення своїх прав вказаним заліком позивач обґрунтовував тим, що він з 02.03.2015 набув право вимоги до ТОВ «Танк Транс» за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011, на підставі укладених між ДІУ та ПАТ «Дельта Банк» договору відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.2/2014, договору застави майнових прав № Д-1.1/2014 від 04.09.2004 та договору банківського рахунку № 26/995-070 від 27.02.2013.

Відповідач-1 позов не визнав. Свої заперечення мотивував тим, що Заява про залік від 23.02.2015 відповідає вимогам чинного законодавства, у т.ч. і статті 601 ЦК України, і статті 203 ГК України.

Відповідач-2 також заперечував проти позову, але з інших підстав. Відповідач-2 свої заперечення обґрунтовує тим, що:

- ним не визнано відступлення права вимоги та зміну кредитора у зобов'язанні за договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009, позаяк станом на момент проведення спірного заліку у ПАТ «Дельта Банк» були відсутні докази, які підтверджували перехід права вимоги від ТОВ «Інвестком» до ТОВ «Танк Транс»;

- грошові зобов'язання за кредитним договором та договором банківського рахунку виражені у різних іноземних валютах, що виключає однорідність вимог (при цьому між сторонами відсутні домовленості щодо курсу, який повинен застосовуватися при конвертації валюти зобов'язань);

- відповідно до статті 515 ЦК України заміна клієнта за договором банківського рахунку не дозволяється, оскільки зобов'язання за цим договором нерозривно пов'язано з особою клієнта, який відкрив поточний рахунок (у даному випадку з ТОВ «Інвестком»);

- позивач не отримував розпоряджень щодо клієнта або розрахункових документів для виконання, а тому строк виконання зобов'язання за договором банківського рахунку не настав;

- договір застави майнових прав №Д-1.1./2014 від 04.09.2014 та договір про відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014 не містять застережень про те, що з моменту прийняття рішення Національним банком України про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних, усі права за договорами, у тому числі, за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011, укладеним з ТОВ «Танк Транс», переходять до ДІУ;

- за результатами перевірки з виявлення правочинів, що є нікчемними, затвердженими протоколом №54 від 22.09.2015 засідання комісії з перевірки правочинів (інших правочинів) за кредитними операціями, договір застави майнових прав №Д-1.1./2014 від 04.09.2014 та договір про відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014 є нікчемними у відповідності до частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Тому, ДІУ за нікчемними правочинами не набула жодних прав вимоги за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011.

У судовому засіданні було відмовлено у задоволенні клопотання ПАТ «Дельта Банк» про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (кредитора ПАТ «Дельта Банк), оскільки заявником, усупереч статей 27, 33 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), не доведено яким чином рішення у цій справі може вплинути на права або обов'язки вказаної особи щодо однієї із сторін цієї справи.

Також судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про зупинення розгляду справи № 910/25484/15 до набрання законної сили рішенням у адміністративній справі № 826/23041/15 (за позовом ДІУ до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. про визнання протиправним та скасування рішення), оскільки позивачем не наведено суду у чому саме полягає неможливість розгляду справи № 910/25484/15, тобто неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які мають значення для справи, і які встановлюються іншим судом у іншій справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

09.06.2011 між ПАТ «Дельта Банк» (кредитор) та ТОВ «Танк Транс» (позичальник) було укладено договір кредитної лінії № ВКЛ-2005880, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» зобов'язувався надавати ТОВ «Танк Транс» грошові кошти (далі - Кредит) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

У подальшому (у період з 13.06.2011 до 31.12.2014) до цього договору додатковими угодами №№ 1-46 (копії містяться у матеріалах справи) вносилися зміни.

За умовами вказаного договору кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 (у редакції додаткової угоди № 46 від 31.12.2014) надання Кредиту здійснюється окремими частинами (траншами), у межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 36333314,10 євро, зі сплатою плати за користування Кредитом у розмірі:

- за користування Кредитом за період з 01.10.2014 по 31.12.2014 наданим як у євро, так і у гривні - 3,11% річних;

- за користування Кредитом в інші періоди: 12% річних за користування Кредитом, наданим у євро та 15% річних за користування Кредитом, наданим у гривні.

Із залучених до матеріалів справи копій меморіальних ордерів убачається, що за період з 10.06.2011 до 07.05.2014 ПАТ «Дельта Банк» надав ТОВ «Танк Транс» Кредит на загальну суму 36333314,10 євро.

Відповідно до підпункту 3.3.12.7 пункту 3.3 договору кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 (у редакції додаткової угоди № 46 від 31.12.2014) ТОВ «Танк Транс» зобов'язувалось у строк до 20.01.2015 погасити заборгованість за процентами та/або Кредитами за цим Договором та Договором кредитної лінії № № ВКЛ-2005880 від 29.05.2014 на суму не менше ніж 10000000 гривень.

Згідно з підпунктом 1.1.1 пункту 1.1 договору кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 (у редакції додаткової угоди № 46 від 31.12.2014) за умови невиконання ТОВ «Танк Транс» умов підпункту 3.3.12.7 цього Договору, кінцевим терміном погашення заборгованості буде 20.01.2015.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується представниками сторін, ТОВ «Танк Транс» умови пункту 3.3.12.7 договору кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 (у редакції додаткової угоди № 46 від 31.12.2014) не виконало, а тому кінцевою датою погашення Кредиту є 20.01.2015.

Із наданого ПАТ «Дельта Банк» розрахунку заборгованості ТОВ «Танк Транс» за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 убачається, що станом на лютий 2015 року заборгованість ТОВ «Танк Транс» перед ПАТ «Дельта Банк» складала, зокрема, 36333314,10 євро заборгованості за Кредитом та 479798,83 євро заборгованості за процентами. Доказів сплати вказаної заборгованості матеріали справи не містять.

З матеріалів справи також убачається, що 04.09.2009 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Інвестком» (клієнт) було укладено договір банківського рахунку № 26/21746-168, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відкрив ТОВ «Інвестком» поточний рахунок у національній валюті, доларах США та євро № 1746 (далі - Рахунок) та зобов'язувався виконувати розпорядження клієнта щодо перерахування відповідних сум з зазначеного рахунку та проводити інші операції за цим рахунком у межах законодавства України.

Пунктами 2.1, 2.4 зазначеного Договору передбачено, що платежі з Рахунку виконуються ПАТ «Дельта Банк» у межах залишку грошових коштів на початок операційного дня та з урахуванням поточних надходжень грошових коштів на Рахунок протягом операційного часу (операційний час Банку: понеділок - п'ятниця з 9-00 по 17-00 крім святкових, вихідних і неробочнх днів). Операції за платіжними дорученнями в іноземній валюті ПАТ «Дельта Банк» виконує в межах строку, погодженого з Клієнтом. Цей строк зазначається Клієнтом у графі «Допоміжні реквізити» платіжного доручення в іноземній валюті. Якщо такий строк зазначений, то Банк виконує платіжні доручення в іноземній валюті в передбачені строки (але не раніше дня валютування), а саме «Терміновий» - Платіжне доручення виконується Банком поточного робочого дня.

Договір банківського рахунку № 26/21746-168 від 04.09.2009 є чинним, зворотного матеріали справи не містять.

З матеріалів справи вбачається, що листом №01-17/02-2015 від 17.02.2015 (отриманий наручно представником ПАТ «Дельта Банк» 17.02.2015, про що свідчить відмітка банку) ТОВ «Інвестком» направило ПАТ «Дельта Банк» на виконання платіжне доручення в іноземній валюті №1 від 17.02.2015 на суму 20161485,34 доларів США для перерахування грошових коштів ТОВ «Інвестком» з рахунку № 1746 в ПАТ «Дельта Банк» на рахунок ТОВ «Інвестком» №0001 в ПАТ «Альфа-банк».

У зазначеному платіжному дорученні вказаний строк виконання переказу - «терміновий», а тому, враховуючи положення підпункту 2.4.1 пункту 2.4 договору банківського рахунку № 26/21746-168 від 04.09.2009, спірний переказ повинен був бути проведений ПАТ «Дельта Банк» цього ж поточного робочого дня. Однак, вказане платіжне доручення ПАТ «Дельта Банк» виконане не було, хоча на рахунку № 1746 було достатньо коштів для здійснення цього переказу. Зворотного матеріали справи не містять, і водночас з довідок ПАТ «Дельта Банк» від 16.10.2015 № 521, № 522 убачається, що на вказаному рахунку обліковуються кошти в сумі 21166180,57 доларів США.

Із матеріалів справи слідує, що 11.02.2015 між ТОВ «Танк Транс» (новий кредитор) та ТОВ «Інвестком» (первісний кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги за вказаним договором банківського рахунку, відповідно до умов якого ТОВ «Інвестком» (первісний кредитор) відступає ТОВ «Танк Транс» (новому кредитору) право вимоги до боржника (ПАТ «Дельта Банк») за договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009, а новий кредитор зобов'язується сплатити первісному кредиторові ціну відступлення за право вимоги, що відступаються за цим Договором.

Відступлення первісним кредитором Прав вимоги та їх прийняття новим кредитором набирає чинності з дати укладення цього Договору (пункт 2.2 договору відступлення прав вимоги від 11.02.2015).

За умовами пункту 2.3 вказаного Договору новий кредитор, зокрема, має право вчиняти дії, спрямовані на стягнення заборгованості з Боржника, припиняти зобов'язання Боржника за Правами вимоги шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог та/або розпоряджатися Правами вимоги іншим чином.

ТОВ «Танк Транс» надіслано на адресу ПАТ «Дельта Банк» повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні від 18.02.2015, яке було направлено на адресу ПАТ «Дельта Банк» 18.02.2015, що підтверджується квитанцією про оплату поштових послуг та описом вкладення у цінний лист від цієї дати, копії яких наявні в матеріалах справи.

Враховуючи невиконання ПАТ «Дельта Банк» станом на 23.02.2015 вище вказаного платіжного доручення, ТОВ «Танк Транс» надіслав на адресу ПАТ «Дельта Банк» заяву від 23.02.2015 про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог, що підтверджується квитанцією про оплату поштових послуг та описом вкладення у цінний лист від 27.02.2015.

Відповідно до вказаної заяви про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог від 23.02.2015, припиняються зобов'язання щодо сплати ТОВ «Танк Транс» на користь ПАТ «Дельта Банк» суми заборгованості за простроченими процентами за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 у сумі 27536,72 євро, що згідно крос курсу станом на 23.02.2015 становить 31116,49 доларів США та зобов'язання щодо сплати ПАТ «Дельта Банк» на користь ТОВ «Танк Транс» заборгованості на загальну суму 31116,49 доларів США, що згідно крос курсу станом на 23.02.2015 становить 27536,72 євро за договором банківського рахунку № 26/21746-168 від 04.09.2009, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Інвестком», внаслідок зарахування зазначених зустрічних однорідних вимог.

При розгляді спору по суті судом установлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ ««Дельта Банк»», згідно з яким у останньому з 03.03.2015 по 02.06.2015 (включно) запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду.

Зважаючи на зазначену обставину, та посилаючись на частину 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і те, що заяву від 23.02.2015 про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог ПАТ «Дельта Банк» отримав лише 10.03.2015 за вхідним № 5783, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» листом від 07.04.2015 за № 804 повідомила ТОВ «Танк Транс» про невизнання нею припинення зобов'язань ТОВ «Танк Транс» за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі вказаної заяви про зарахування від 23.02.2015, та зазначила, що цю заяву про припинення зобов'язань зарахування зустрічних вимог від 23.02.2015 вважає такою, що не створює юридичних наслідків.

З матеріалів справи убачається, що 27.02.2013 між ПАТ «Дельта Банк» та ДІУ було укладено договір банківського рахунку №26/995-070, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відкрив ДІУ поточний рахунок у національній валюті №0995 та зобов'язувався приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, що надходять ДІУ, виконувати розпорядження клієнта щодо перерахування відповідних сум з рахунка та проводити інші операції за рахунком у межах законодавства України.

14.09.2014 між ПАТ «Дельта Банк» (заставодавець) та ДІУ (заставодержатель) укладено договір застави майнових прав №Д-1.1/2014, відповідно до умов якого заставодавець надає в заставу заставодержателю майнові права заставодавця за кредитними договорами: № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011; №- НКЛ-2005469/2 від 19.07.2012, № ВКЛ-2005469/4 від 27.06.2013, № НКЛ-2005469/5 від 03.07.2013 детальна інформація щодо яких та структура їх забезпечення наведена у додатку №1 до цього договору (далі - майнові права).

Відповідно до пункту 1.3 договору застави майнових прав №Д-1.1/2014 від 04.09.2014, майнові права за цим договором є засобом забезпечення виконання ПАТ «Дельта Банк» зобов'язань перед ДІУ за договором банківського рахунку №26/995-070 від 27.02.2013 та будь-якими додатковими договорами, укладеними між сторонами.

Згідно з договором банківського рахунку №26/995-070 від 27.02.2013, відповідно до виписки ПАТ «Дельта Банк» по особовим рахункам ДІУ залишок коштів на дату підписання цього договору становить ,85 грн. (абзац другий пункту 1.3 договору застави майнових прав №Д-1.1/2014 від 04.09.2014).

За рахунок майнових прав задовольняються усі вимоги заставодержателя, які можуть виникнути внаслідок невиконання ПАТ «Дельта Банк» зобов'язань перед ДІУ за вказаним договором банківського рахунку (пункт 1.4 договору застави майнових прав №Д-1.1/2014 від 04.09.2014).

Пунктом 4.1 договору застави майнових прав №Д-1.1/2014 від 04.09.2014 передбачено, що одночасно з цим договором укладається договір відступлення права вимоги.

04.09.2014 між ДІУ (новий кредитор) та ПАТ «Дельта Банк» (первісний кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги №Д-1.2/2014, з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно до договору застави майнових прав №Д-1.1/2014 від 04.09.2014, що укладений з метою забезпечення виконання зобов'язань первісного кредитора за договором банківського рахунку №26/995-070 від 27.02.2013.

Відповідно до пункту 1.2 договору про відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014 первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами вказаними у додатках до цього договору (права вимоги).

У додатку №1 до договору про відступлення права вимоги визначено перелік майнових прав, зокрема, і за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Танк Транс» та за договорами, що забезпечують виконання кредитного зобов'язання.

Згідно із пунктом 2.2 договору про відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014, пункт 1.2 договору набирає чинності в незалежності від випадків, передбачених пунктом 2.1 даного договору, у разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (в день винесення рішення).

Згідно із пунктом 3.1.2 договору про відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014, у разі прострочення первісним кредитором виконання зобов'язань за договором банківського рахунку або у разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (в день винесення рішення) новий кредитор має право задовольнити свої вимоги шляхом відступлення на користь нового кредитора прав вимоги та подальшого отримання грошових коштів за договорами, зазначеними у додатку №1 до цього договору (у тому числі за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011).

Таким чином, позивач вважає, що з 02.03.2015 він набув право вимоги до ТОВ «Танк Транс» за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011.

Водночас, позивач надіслав на адресу ТОВ «Танк Транс» повідомлення вих. №1216/15/2 від 03.03.2015 та повідомлення вих. №1321/15/2 від 04.03.2015, у яких, посилаючись на пункт 2.1.1 договору застави майнових прав №Д-1.1/2014 від 04.09.2014 та пункт 2.2 договору про відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.2/2014 від 04.09.2014, указав про набуття ДІУ майнових прав, у т.ч. і за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011. Також, позивач повідомив ТОВ «Танк Транс» реквізити для погашення заборгованості за зазначеним кредитним договором.

Заявляючи даний позов, позивач вважає, що зарахування зустрічних однорідних вимог, яке відбулось на підставі заяви від 23.02.2015 про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог суперечить положенням статті 601 ЦК України та статті 203 ГК України, у зв'язку із чим, даний односторонній правочин має бути визнаний недійсним на підставі статті 215 ЦК України у судовому порядку.

За встановлених обставин справи у позові слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, і сторонами не оспорюється, факт наявності у ТОВ «Танк Транс» станом на 23.02.2015 простроченої заборгованості за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011, зокрема, і в сумі 27536,72 євро за процентами (строк виплати за якими настав).

Також, між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Інвестком» виникли зобов'язання за договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» є боржником щодо здійснення розрахункових операцій та перерахування грошових коштів товариства.

Так, згідно з частиною 3 статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Однак, як установлено судом, указане вище платіжне доручення ПАТ «Дельта Банк» у встановлений строк (17.02.2015), усупереч вимогам діючого законодавства України та умовам договору банківського рахунку, виконано не було.

Вказаним невиконанням було порушене майнове право клієнта на вільне володіння та розпорядження належним останньому майном, яким, у розумінні статей 177, 190 ЦК України, є грошові кошти, у т.ч., враховуючи положення пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», які існують у формі записів на поточному рахунку ТОВ «Інвестком» № 1746, відкритому в ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до пункту 22.7 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення.

Матеріали справи не містять доказів відмови ПАТ «Дельта Банк» у прийнятті до виконання платіжного доручення в іноземній валюті №1 від 17.02.2015 та повернення його клієнту без виконання з встановлених законом підстав.

Судом встановлено, що станом на момент подання до ПАТ «Дельта Банк» зазначеного платіжного доручення, у останнього не було достатніх підстав для його не виконання. Зворотного сторонами не доведено.

Виходячи з положень частини 1 статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк, зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Пунктом 7.1.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Відтак, виходячи з аналізу вищенаведених положень та положень статті 509 ЦК України, ТОВ «Інвестком» є кредитором ПАТ «Дельта Банк» за договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009, а тому вимога про перерахування коштів, які знаходяться на рахунку ТОВ «Інвестком» у ПАТ «Дельта Банк», є саме вимогою кредитора.

За вказаним зобов'язанням ПАТ «Дельта Банк» виступає боржником, а строк виконання цього зобов'язання, враховуючи положення підпункту 2.4.1 пункту 2.4 договору банківського рахунку № 26/21746-168 від 04.09.2009, є таким що настав.

Як було встановлено раніше, ТОВ «Танк Транс» набуло у ТОВ «Інвестком» права вимоги за вказаним договором банківського рахунку на підставі договору відступлення прав вимоги від 11.02.2015. Правомірність останнього, ураховуючи положення статті 204 ЦК України, ні позивачем, ні відповідачем-2 у встановленому законом порядку не спростована (не доведена його нікчемність або недійсність у судовому порядку).

Судом встановлено, що станом на 23.02.2015 на рахунку ТОВ «Інвестком» №1746, відкритому у ПАТ «Дельта Банк», були наявні кошти у сумі 21166180,57 доларів США.

За договором відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку від 11.02.2015 ТОВ «Танк Транс» має сплатити ТОВ «Інвестком» ціну відступлення прав вимоги у розмірі 7122150 доларів США згідно із графіком визначеним у пункті 4.3 договору (протягом 2018 року - 1424430 доларів США, протягом 2019 року - 1424430 доларів США, протягом 2020 року - 4273290 доларів США), але лише за умови та після підтвердження припинення відступлених на користь нового кредитора прав вимоги та вимог боржника внаслідок їх зарахування як зустрічних однорідних вимог (пункти 2.1., 4.2., 4.3).

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 514 ЦК України).

З огляду на наведені положення цивільного законодавства та умови договору про відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку від 11.02.2015 на підставі вказаного договору ТОВ «Танк Транс» отримав право вимагати від ПАТ «Дельта Банк» виплати залишку на рахунку, відкритому за договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009.

Відповідно до оспорюваної заяви про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог від 23.02.2015 припиняються зобов'язання щодо сплати ТОВ «Танк Транс» на користь ПАТ «Дельта Банк» суми заборгованості за простроченими процентами за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 у сумі 27536,72 євро, що згідно крос курсу станом на 23.02.2015 становить 31116,49 доларів США та зобов'язання щодо сплати ПАТ «Дельта Банк» на користь ТОВ «Танк Транс» заборгованості на загальну суму 31116,49 доларів США, що згідно крос курсу станом на 23.02.2015 становить 27536,72 євро за договором банківського рахунку № 26/21746-168 від 04.09.2009, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Інвестком», внаслідок зарахування зазначених зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтею 601 ЦК України та частиною 3 статі 203 ГК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За своєю правовою природою заява про зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов'язанні, здійснюється в силу положень статті 601 ЦК України та не пов'язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. При цьому, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину, тому її слід вважати зробленою, а зобов'язання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог (враховуючи зокрема і положення пункту 1 частини 1 статті 211 ЦК України), у момент вчинення такого правочину, тобто у момент реалізації цього правочину суб'єктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення (зокрема, направленням такої заяви іншій стороні у зобов'язанні). Подібного висновку дійшов і Вищий господарський суд України у постанові від 18.03.2015 у справі № 910/15419/14.

Відхиляючи доводи позивача та відповідача-2 щодо неправомірності спірного правочину, суд виходить з такого.

Відносно посилань ПАТ «Дельта Банк» на ненадання банку документів, які підтверджують перехід права вимоги, у зв'язку із чим, відсутні зустрічні вимоги, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, договір банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009, за яким були відступлені права вимоги ТОВ «Танк Транс» не містить умов про обов'язкову згоду ПАТ «Дельта Банк» (боржника за даним договором) на відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку, а положеннями договору відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку від 11.02.2015 передбачено обов'язок ТОВ «Танк Транс» та ТОВ «Інвестком» повідомити ПАТ «Дельта Банк» про відступлення прав вимоги.

Згідно із частиною 2 статті 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі чи доказів переходу до нового кредитора прав вимоги, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15.

Таким чином, ненадання доказів переходу прав вимоги за зобов'язанням не звільняє боржника (у даному випадку ПАТ «Дельта Банк») від обов'язку виконання взятих на себе зобов'язань за договором взагалі, і не переносить строки такого виконання, а лише дає можливість виконати зобов'язання на користь первісного кредитора та посилатися на прострочення кредитора (стаття 613 ЦК України) за час якого не сплачувати проценти.

Відповідно до вимог статті 601 ЦК України та частини 3 статі 203 ГК України, зарахування здійснюється за наявності наступних умов:

1) вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов'язань, між двома особами, де кредитор одного зобов'язання є боржником іншого (те саме повинно бути і з боржником);

2) вимоги мають бути однорідними, тобто в обох зобов'язаннях повинні бути речі одного роду (гроші чи інші однорідні речі);

3) необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна пред'явити до зарахування вимоги за таким зобов'язанням, яке не підлягає виконанню.

Зобов'язання ТОВ «Танк Транс» за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 та зобов'язання ПАТ «Дельта Банк» за договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009 є грошовими, тобто однорідними.

При цьому, характер зобов'язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо).

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим зобов'язанням є виражене в грошових одиницях (національній або іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Вираження грошового зобов'язання у різних валютах та відповідний валютний курс, що являється виразом ціни грошової одиниці однієї країни в грошових одиницях, за висновками суду не змінюють самої суті грошового зобов'язання.

Таким чином, на юридичну однорідність вимог не впливає та чи інша валюта, у якій виражене грошове зобов'язання чи курс однієї валюти по відношенню до іншої, а має значення лише природа зобов'язання.

З огляду на зазначене, заперечення позивача та відповідача-2 на визначений у заяві про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог від 23.02.2015 курс валюти, а також доводи відповідача-2 про те, що грошові зобов'язання виражені у різних іноземних валютах, не свідчать про неоднорідність зобов'язань, які заявлені ТОВ «Танк Транс» до зарахування.

Про можливість проведення зарахування у різних валютах ідеться й у листі Національного банку України від 06.10.1998 № 12-111/1220, у якому зазначається, що за наявністю зустрічних вимог та зобов'язань у різних валютах, проводки здійснюються за курсом на день здійснення проводки.

У силу положень чинного законодавства для зарахування достатньо ініціативи однієї сторони. Поряд з цим, особа, яка отримала заяву про зарахування може спростувати правомірність такого зарахування, на підставі стаптей 16 ЦК України та статті 20 ГК України.

Фактично, заперечення щодо визначення курсу валюти у заяві про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог від 23.02.2015 має місце щодо визначення самого розміру зобов'язання, що підлягає зарахуванню.

У разі наявності заперечень щодо курсу валюти, який визначений у заяві про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог від 23.02.2015, відповідач-2 не був позбавлений права оспорити правомірність зарахування зустрічних зобов'язань визначених у заяві від 23.02.2015 та розмір самої заборгованості. Наразі, в матеріалах справи відсутні докази оспорення та не визнання ПАТ «Дельта Банк» у судовому порядку заяви про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог від 23.02.2015.

Посилання ПАТ «Дельта Банк» на те, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо курсу валюти не свідчать про спростування, у визначеному законодавством порядку, правомірності заяви про припинення зобов'язання.

Водночас, відповідачем-2 не надано документально підтверджених обґрунтувань щодо заперечень на розрахунок здійснений ТОВ «Танк Транс» та не наведено власного контррозрахунку.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно із фактичними обставинами справи, саме по собі заперечення позивача та відповідача-2 на визначений у заяві курс валюти не створює наслідків недійсності одностороннього правочину, оскільки, є спором щодо визнання обсягу (повністю чи частково) зобов'язання, що підлягає припиненню шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Суд не бере до уваги посилання ПАТ «Дельта Банк» на положення статті 515 ЦК України виходячи з такого.

Статтею 515 ЦК України передбачено, що заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Згідно із пунктом 2.13 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (затверджена постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004) банки приймають до виконання лише розрахункові документи своїх клієнтів, які подають їх у банк у порядку, передбаченому договорами банківського рахунку цих клієнтів. Розрахункові документи, оформлені своїми клієнтами, банк приймає протягом часу, визначеного в договорах банківського рахунку цих клієнтів.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Національного банку України № 492 від 12.11.2003, банки зобов'язані на підставі офіційних документів або засвідчених в установленому законодавством України порядку їх копій ідентифікувати клієнтів - власників рахунків/представників власників рахунків/осіб, які відкривають рахунки на користь третіх осіб у порядку, установленому законодавством України з питань запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму. Рахунок клієнту відкривається лише після його ідентифікації банком.

Відповідно до умов договору банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009, банк зобов'язується, зокрема, виконувати розпорядження клієнта щодо перерахування відповідних сум з рахунку клієнта, а клієнт має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами на рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства.

Згідно із договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009 клієнтом (власником рахунку) за даним договором є ТОВ «Інвестком».

Отже, враховуючи положення чинного законодавства та умови договору банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009, виключно саме ТОВ «Інвестком», як клієнт (володілець рахунку), а не ТОВ «Танк Транс», мало право 17.02.2015 пред'являти до виконання платіжні доручення в іноземній валюті на суму 20161485,34 доларів США.

Суд зазначає, що укладення 11.02.2015 між ТОВ «Танк Транс» та ТОВ «Інвестком» договору відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009 не змінило правового статусу ТОВ «Інвестком» як особи (клієнта за договором), що має виключне право розпоряджатися грошовими коштами, які станом на 11.02.2015 були наявні на рахунку.

Будь-яких угод щодо зміни сторони (клієнта) договору банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009 з ПАТ «Дельта Банк» не укладалось.

Суд зазначає, що укладення договору про відступлення права вимоги за договором банківського рахунку свідчить про передання ТОВ «Інвестком» своїх прав ТОВ «Танк Транс» вимагати виплати частини грошових коштів, які наявні на рахунку відкритому за договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009, та прийняття цих прав ТОВ «Танк Транс», а не зміну володільця рахунку, тобто особи, яка може подати на виконання відповідні розрахункові документи.

У той же час, на час відступлення ТОВ «Інвестком» права вимоги ТОВ «Танк Транс» за договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009 на рахунку, відкритому за вказаним договором були наявні грошові кошти у розмірі 21166180,57 доларів США, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками ПАТ «Дельта Банк».

У зв'язку з наведеним вище, ТОВ «Інвестком» мало право розпоряджатись такими коштами, у тому числі відступити право вимоги ТОВ «Танк Транс».

Норми чинного законодавства не ставлять дійсність відступлення первісним кредитором прав вимоги за зобов'язанням новому кредиторові в залежність від визнання чи не визнання такого відступлення боржником. Договір відступлення права вимоги за договором банківського рахунку від 11.02.2015 сторонами не оспорювався, за законом не відносяться до нікчемного, а також не визнаний у судовому порядку недійсним, є чинним. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що вимоги сторін є зустрічними та однорідними, строк виконання яких настав.

Посилання ПАТ «Дельта Банк» на положення частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» суд не бере до уваги у зв'язку із тим, що спірне зарахування відбулося до введення у ПАТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації, а тому обмеження встановлені даною нормою на спірний правочин не поширюються.

Виходячи з викладеного, позивачем, як і відповідачем-2, у супереч вимогам статей 33, 34 ГПК України, належними і допустимими доказами не доказано суду своїх прав, а також не спростовано обставин на які посилається відповідач-1 на обґрунтування своїх заперечень на позов.

Відтак, суд дійшов висновку, що позивач не довів та не надав суду належних доказів, які підтверджують, що в момент вчинення спірного одностороннього правочину (заяви про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог від 23.02.2015) не були додержані вимоги, які встановлені статтею 203 ЦК України, і що були порушені вимоги статті 601 ЦК України та частини 3 статті 203 ГК України, а тому не довів наявності підстав, у силу яких даний правочин має бути визнаний недійсним.

У зв'язку з цим, безпідставним є посилання позивача в якості обґрунтування позовних вимог на договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.2/2014 від 04.09.2014, оскільки спірні зобов'язання ТОВ «Танк Транс» перед ПАТ «Дельта Банк» за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 припинилися внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог від 23.02.2015, ще до переходу до позивача права вимоги за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011.

Щодо посилань відповідача-2 на нікчемність договору застави майнових прав №Д-1.1./2014 від 04.09.2014 та договору про відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014, у зв'язку із чим дані правочини не створюють будь-яких правових наслідків, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Як убачається із матеріалів справи, за результатами перевірки з виявлення правочинів, що є нікчемними, затвердженими протоколом №54 від 22.09.2015 засідання комісії з перевірки правочинів (інших правочинів) за кредитними операціями, договір застави майнових прав №Д-1.1./2014 від 04.09.2014 та договір про відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014 визнанні нікчемними у відповідності до пунктів 1, 5, 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до зазначених пунктів вказаного Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог (пункт 1); банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» (пункт 5); банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (пункт 7).

У той же час, у матеріалах відсутні докази, які б підтверджували вищезазначені обставини, наявність яких свідчить про нікчемність правочину, а саме відмови ПАТ «Дельта Банк» від власних майнових вимог, прийняття на себе зобов'язань у порядку іншому, ніж встановлено Законом України «Про банки і банківську діяльність» та наявності умов, які передбачають передачу майнових прав з метою надання позивачу переваг, що прямо не встановлені законодавством чи внутрішніми документами банку.

Відповідачем-2 не надано суду належних доказів на підтвердження того, які саме переваги надані позивачу під час укладення вказаних договорів, а також наявності таких переваг порівняно з іншими контрагентами.

Доказів виконання зобов'язань за договором застави майнових прав №Д-1.1./2014 від 04.09.2014 та договором про відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014 матеріали справи не містять.

Наразі, відсутність прав, якими позивач наділений згідно із договором застави майнових прав №Д-1.1./2014 від 04.09.2014 та договором відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014, належними доказами не підтверджена.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Суд зазначає, що предметом спору у даній справі є вимога про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 23.02.2015, та у межах даної справи встановлювалась відповідність вказаної заяви вимогам статті 601 ЦК України, статті 203 ГК України, а відтак встановлення обставин нікчемності договору застави майнових прав №Д-1.1./2014 від 04.09.2014 та договору відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014 не може досліджуватись при вирішення спору між сторонами по суті заявлених вимог з підстав, вкладених у позовній заяві. Крім того, з наданої позивачем копії постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.11.2015 у справі №826/23041/15 вбачається, що у порядку адміністративного судочинства розглядається спір щодо правомірності повідомлення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. про нікчемність правочинів №8951 від 24.09.2015, у тому числі, договору застави майнових прав №Д-1.1./2014 від 04.09.2014 та договору відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому у позові слід відмовити.

Інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що з огляду на встановлені вище обставини справи впливу на результат вирішення спору не мають.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.12.2015

СуддяСташків Р.Б.