ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21 грудня 2015 р. Справа № 918/1185/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. розглянувши справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача 1 ОСОБА_2

відповідача 2 ОСОБА_3

третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів -

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Рівненський РКЦ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Метіда-Капітал"

про застосування правових наслідків нікчемного правочину

за участю представників сторін:

від позивача : ОСОБА_4

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: не з'явився

від третьої особи ТзОВ фірма "Рівненський РКЦ": ОСОБА_5

від третьої особи ТзОВ "Метіда-Капітал": не з"явився.

Статті 20, 22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі Позивач) звернувся в господарський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 (надалі Відповідач 1) та ОСОБА_3 (надалі ВІдповідач 2) в якому просить:

1. Стягнути з ОСОБА_2 (І.П.Н. НОМЕР_1, 33018, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3 (І.П.Н. НОМЕР_2, 35600, АДРЕСА_2) грошові кошти в розмірі 35789,25 грн., отримані від Відповідача-2 за угодою від 02.03.2015р..

2. 3обов'язати ОСОБА_3 (І.П.Н. НОМЕР_2, 35600, АДРЕСА_3) повернути ОСОБА_2 (І.П.Н. НОМЕР_1, 33018, АДРЕСА_1) 143157 штук простих іменних акцій ПрАТ спецАТП "Дубноагропромтранс", бездокументарної форми існування, номінальною вартістю 0,25 грн. кожна, код цінних паперів UA НОМЕР_3 отримані від Відповідача-1 за угодою від 02.03.2015р..

Свої вимоги Позивач мотивує наступним.

28 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за участі торговця цінними паперами ТОВ „Медіта - Капітал" був укладений договір купівлі продажу пакету цінних паперів №2807/14БВ-2/2807/14БД-1 відповідно до якого Відповідач-2 продав Відповідачу-1 43157 штук простих іменних акцій ПрАТ спецАТП „Дубноагропромтранс" (надалі Товариство), бездокументарної форми існування, номінальною вартістю 0,25 грн. кожна, код цінних паперів UA НОМЕР_3, придбаних ним за договором купівлі продажу пакету цінних паперів №2207/14БВ-3/2207/14БД-1 від 25.07.2014р..

В результаті укладеного між сторонами договору гр.ОСОБА_2 стала власником акцій Товариства в кількості 143 І 57, сплативши гр.ОСОБА_3 35789,25 грн..

02 березня 2015 року між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 також було укладено угоду про розірвання договору купівлі продажу пакету цінних паперів №2807/14БВ-2/2807/14БД-1 від 28.07.2014 року.

На підставі цих двох правочинів депозитарна установа ТОВ фірма „Рівненський РКЦ" 28.07.2014р. здійснила операцію по переказу цінних паперів з особового рахунку гр.ОСОБА_3 на особовий рахунок гр.ОСОБА_2 а 03.03.2015р. - з особового рахунку гр.ОСОБА_2 на особовий рахунок гр.ОСОБА_3

Позивач вважає, що укладення вищевказаної угоди від 02.03.2015р. між Відповідачем-1 та Відповідачем-2, на підставі якої депозитарна установа ТОВ фірма „Рівненський РКЦ" здійснила операцію по переказу цінних паперів, відбулося з порушенням законодавства України, яке регулює обіг акцій, так як укладення відбулося без участі (посередництва) торговця цінними паперами, і, відповідно до абз.1 ч. 9 ст. 17 Закону України „Про цінні папери та фондовий ринок" від 23.02.2006 року №3480-IV (зі змінами та доповненнями) угода є нікчемною.

Посилаючись на те, що він є акціонером Приватного акціонерного товариства Дубенське спеціалізоване автотранспортне підприємство „Дубноагропромтранс", Позивач стверджує, що його інтереси як акціонера ПрАТ спецАТП „Дубноагропромтранс", були порушені в результаті проведених в 2014-2015 роках операцій з відчуження акцій Товариства, а відтак вважає, що він є заінтересованою особою, яка вправі вимагати застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а саме угоди від 02.03.2015р. про розірвання договору купівлі продажу пакету цінних паперів №2807/14БВ-2/2807/14БД-1 від 28.07.2014 року.

Відповідач 1 відзиву на позов суду не надав, явку представника в судове засідання не забезпечив

До господарського суду повернулися ухвали суду про призначення до розгляду справи, яка направлялась на адресу Відповідача 1, вказану в позовній заяві, з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі ГПК, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із згаданою статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Крім того частиною першою статті 64 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Таким чином суд вважає, що відповідач 1 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, а відтак, керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача 1 за наявними у ній матеріалами.

Відповідач 2 відзиву на позов суду не надав, явку представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 33 3.

Керуючись ст.75 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу без відзиву відповідача 2 за наявними в ній матеріалами.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Рівненський РКЦ" надала суду відзив на позов в якому зазначила , що вимог Позивача не визнає, посилається на те, що ТзОВ "Рівненський РКЦ" при здійсненні операцій по переказу цінних паперів за договором купівлі продажу пакету цінних паперів №2807/14БВ-2/2807/14БД-1 та угодою від 02.03.2015р. про розірвання зазначеного договору діяло в порядку, передбаченому законодавством України. Крім того третя особа зазначає, що сторони подали їй угоду від 02.03.2015р. про розірвання договору, яка була укладена за участі торговця цінними паперами ТОВ "Метіда-Капітал".

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Метіда-Капітал" відзиву на позов суду не надала, явку представника в судове засідання не забезпечила, до господарського суду повернулися ухвали суду про призначення до розгляду справи, які направлялась на адресу зазначеної особи, вказану в позовній заяві, з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Як уже зазначалося вище до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним..

28 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за участі торговця цінними паперами ТОВ „Медіта - Капітал" був укладений договір купівлі продажу пакету цінних паперів №2807/14БВ-2/2807/14БД-1 відповідно до якого Відповідач-2 продав Відповідачу-1 43157 штук простих іменних акцій ПрАТ спецАТП „Дубноагропромтранс", бездокументарної форми існування, номінальною вартістю 0,25 грн. кожна, код цінних паперів UA НОМЕР_3, придбаних ним за договором купівлі продажу пакету цінних паперів №2207/14БВ-3/2207/14БД-1 від 25.07.2014р..

В результаті укладеного між сторонами договору гр. ОСОБА_2 стала власником акцій Товариства в кількості 143157 шт., сплативши гр. ОСОБА_3 35789,25 грн..

02 березня 2015 року між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 було укладено угоду про розірвання договору купівлі продажу пакету цінних паперів №2807/14БВ-2/2807/14БД-1 від 28.07.2014 року.

На підставі цих двох правочинів депозитарна установа ТОВ фірма „Рівненський РКЦ" 28.07.2014р. здійснила операцію по переказу цінних паперів з особового рахунку гр. ОСОБА_3 на особовий рахунок гр. ОСОБА_2 а 03.03.2015р. - з особового рахунку гр. ОСОБА_2 на особовий рахунок гр. ОСОБА_3.

Статтею 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Діяльність з торгівлі цінними паперами регулюється Законом України "Про цінні папери та фондовий ринок" від 23.02.2006 року №3480- IV (із змінами та доповненнями).

Зокрема, відповідно до пункту 8 статті 17 зазначеного Закону правочини щодо цінних паперів повинні вчинятися за участю або посередництвом торгівця цінними паперами, крім випадків:

розміщення емітентом власних цінних паперів;

викупу та продажу емітентом власних цінних паперів;

проведення розрахунків з використанням неемісійних цінних паперів;

розміщення казначейських зобов'язань України;

внесення цінних паперів до статутного (складеного) капіталу юридичних осіб;

дарування цінних паперів;

спадкування та правонаступництва цінних паперів;

вчинення правочинів, пов'язаних з виконанням судових рішень;

вчинення правочинів у процесі приватизації.

Відповідно ж до пункту 9 зазначеної статті правочини щодо цінних паперів, вчинені без участі (посередництва) торговця цінними паперами, крім випадків, передбачених частиною восьмою цієї статті, є нікчемними.

Відповідачі та третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Рівненський РКЦ" надали суду угоду від 02 березня 2015 року про розірвання договору купівлі продажу пакету цінних паперів №2807/14БВ-2/2807/14БД-1 від 28.07.2014 року, яка укладена за участі (посередництва) торговця цінними паперами - товариства з обмеженою відповідальністю "Метіда-Капітал".

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позивачем не надано суду доказів того, що угода від 02 березня 2015 року про розірвання договору купівлі продажу пакету цінних паперів №2807/14БВ-2/2807/14БД-1 від 28.07.2014 року, яка надана Відповідачами та третьою особою, визнавалася недійсною в судовому порядку, не встановлено цього і господарським судом при розгляді справи.

Крім того зазначена угода від 02 березня 2015 року про розірвання договору купівлі продажу пакету цінних паперів №2807/14БВ-2/2807/14БД-1 від 28.07.2014 року не є недійсною за законом (нікчемною), так як укладена у відповідності до вимог Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок", а саме за участі (посередництва) торговця цінними паперами.

Відтак посилання Позивача на те, що є необхідність в застосуванні наслідків недійсності нікчемного правочину, а саме угоди від 02.03.2015р. про розірвання договору купівлі продажу пакету цінних паперів №2807/14БВ-2/2807/14БД-1 від 28.07.2014 року, є необгрунтованим та безпідставним, так як ним (Позивачем) не доведено належними доказами недійсність зазначеної угоди.

Крім того суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 цього ж Кодексу передбачено порядок захисту цивільних прав та інтересів судом. Зокрема, відповідно до даної статті кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 5 статті 216 Цивільного кодексу України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

При цьому норма ч. 5 не обмежує коло осіб, які мають право вимагати застосування правових наслідків нікчемного правочину лише сторонами. Ними можуть бути будь-які заінтересовані особи, права або охоронювані інтереси яких порушені.

Однак при недійсності угоди про розірвання договору купівлі продажу цінних паперів, укладеної між акціонерами приватного акціонерного товариства, інші акціонери цього товариства, окрім тих які були стороною угоди, не можуть бути заінтересованими особами, які вправі вимагати застосування правових наслідків нікчемного правочину, так як в даному випадку їх права або охоронювані інтереси жодним чином не порушуються.

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Тобто недійсний правочин створює юридичні наслідки тільки для сторін правочину, які полягають в зобов'язанні кожної із сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

В результаті застосування наслідків недійсності угоди про розірвання договору купівлі продажу цінних паперів, укладеної між акціонерами приватного акціонерного товариства, інші акціонери цього товариства не набувають і не позбавляються будь-яких матеріальних чи не матеріальних благ, зокрема, і права на цінні папери, які були предметом договору купівлі-продажу та угоди про його розірвання, крім переважного права на придбання акцій при їх продажу, в порядку передбаченому Статутом товариства та Законом.

Посилання Позивача на те, що незастосування наслідків недійсності угоди від 02.03.2015р. про розірвання договору купівлі продажу пакету цінних паперів №2807/14БВ-2/2807/14БД-1 від 28.07.2014 року впливає на ефективність діяльності ПрАТ спецАТП „Дубноагропромтранс", оскільки від даної діяльності залежить реалізація легітимного права Позивача - отримувати дивіденди, не грунтується ні на нормах матеріального права, ні на звичаях ділового обороту.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" від 23.02.2006 року №3480- IV (надалі Закон) цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, що має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов'язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Статтею 6 цього ж Закону передбачено, що акція - іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств.

Відповідно до п. 7 ст. 6 Закону прості акції надають їх власникам право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів, на участь в управлінні акціонерним товариством, на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації та інші права, передбачені законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств. Прості акції надають їх власникам однакові права.

Відповідно ж до п.8 цієї ж статті - привілейовані акції надають їх власникам переважні, стосовно власників простих акцій, права на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, а також надають права на участь в управлінні акціонерним товариством у випадках, передбачених статутом і законом, який регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств.

Статтею 167 Господарського кодексу України передбачено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Тобто з даного слідує, що акція це іменний папір, який посвідчує майнові права саме його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства.

Відтак кожен акціонер володіє саме своїми акціями, і, відповідно від їх кількості залежать його правомочності щодо акціонерного товариства. Жоден акціонер не вправі здійснювати правомочності щодо акціонерного товариства через акції, належні іншим акціонерам, крім випадків передачі таких правомочностей їх власниками на підставах встановлених законом.

Таким чином належність акцій ПрАТ спецАТП „Дубноагропромтранс" гр. ОСОБА_2 чи ОСОБА_3, чи будь-якій іншій особі не впливає на правомочності Позивача, як акціонера, щодо акціонерного товариства, в тому числі на отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації.

Відповідно до статей 32-34 Господарського процесуального Кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі вищенаведеного, враховуючи те, що Позивач - ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами того, що в результаті укладення угоди від 02 березня 2015 року про розірвання договору купівлі продажу пакету цінних паперів №2807/14БВ-2/2807/14БД-1 від 28.07.2014 року порушені його права та охоронювані законом інтереси, та того, що він є заінтересованою особою, яка вправі пред'явити вимогу про застосування наслідків недійсності вказаної угоди, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на Позивача.

Керуючись статями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Повний текст рішення підписано 25 грудня 2015 року.

Суддя Марач В.В.