ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2015 Справа № 917/1987/13

За позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", вул. набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпропетровськ, 49094 (поштова адреса : вул. Жовтнева, 70а, м. Полтава, 36014)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" в особі ліквідаційної комісії, вул. Комсомольска, 7. кв. 45, м. Полтава, 36011

про :

(1) визнання неправомірною бездіяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" в особі ліквідаційної комісії по виявленню всіх кредиторів та дебіторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс";

2) визнання неправомірною бездіяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" в особі ліквідаційної комісії по складанню та затвердженню проміжного ліквідаційного балансу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс";

3) визнання неправомірною бездіяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" в особі ліквідаційної комісії по розгляду вимоги-претензії Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про погашення заборгованості і прийняття по ній відповідного рішення і не надіслання Публічному акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" такого рішення не пізніше 30 днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора;

4) зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" в особі ліквідаційної комісії включити до проміжного ліквідаційного балансу вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на суму 2 007 740,97 грн.

Головуючий суддя Ківшик О.В.

Суддя Киричук О.А.

Суддя Білоусов С.М.

Представники :

від позивача: не зявилися;

від відповідача: не зявилися.

24.12.015 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про визнання неправомірною бездіяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" в особі ліквідаційної комісії по виявленню всіх кредиторів та дебіторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс", складанню та затвердженню проміжного ліквідаційного балансу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс", розгляду вимоги-претензії Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про погашення заборгованості і прийняття по ній відповідного рішення і не надіслання Публічному акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" такого рішення не пізніше 30 днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора, а також зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" в особі ліквідаційної комісії включити до проміжного ліквідаційного балансу вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на суму 2 007 740,97 грн..

Розпорядженням голови Господарського суду Полтавської області від 12.02.2015 р. справу №917/1987/13 призначено до колегіального розгляду у складі колегії суддів : головуючий суддя Ківшик О.В., суддя Кльопов І.Г., суддя Киричук О.А.. З огляду на припинення повноважень суддів Кльопова І.Г. склад колегії (головуючий суддя Ківшик О.В., суддя Білоусов С.М., суддя Киричук О.А..) визначено на підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.12.2015 р..

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 07.10.2013 р. порушено провадження у справі № 917/1987/13, рішенням від 10.06.2014 р. у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.10.2014 р. у справі №917/1987/13 рішення Господарського суду Полтавської області від 10.06.2014 р. у даній справі залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.12.2014 р. у справі № 917/1987/13 рішення Господарського суду Полтавської області від 10.06.2014 р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.10.2014 р. у справі № 917/1987/13 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Полтавської області. При цьому Вищий господарський суд України вказав на необхідність при новому розгляді справи дослідити :

- чи дотримано позивачем строк для звернення з позовом у даній справі, передбачений ч. 2. ст. 112 Цивільного кодексу України;

- обставини щодо наявності підстав для включення до проміжного ліквідаційного балансу відповідача вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" як кредитора по погашенню заборгованості за договором на овердрафтове обслуговування № 50а від 15.09.1999 р., у разі встановлення наявності таких підстав, суду слід з'ясувати також і розмір кредиторських вимог позивача, у зв'язку з чим необхідно взяти до уваги та надати належну правову оцінку наявній в матеріалах справи заяві про уточнення заявлених позовних вимог від 13.11.2013 (том справи 1, а.с. 79-83), в якій позивач уточнив вимоги пункту 5 позовної заяви та просив зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" в особі ліквідаційної комісії включити до проміжного ліквідаційного балансу вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на суму 19147932,14 грн.;

- в чому саме полягає порушення прав чи інтересів позивача бездіяльністю відповідача та не з'ясовано, чи буде поновлене таке порушене право чи інтерес позивача (якщо буде встановлено факт їх порушення) у разі задоволення таких позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 06.01.2015 р. справу № 917/1987/13 прийнято до нового розгляду.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 23.04.2015 р. провадження у справі №917/1987/13 зупинено до вирішення правомірності порушення провадження у повязаній з нею справі № 917/1098/14 за заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс".

Позивач надав суду клопотання вх. № 17773 від 07.12.2015 р. про поновлення провадження у даній справі, в обґрунтування якого посилається на ту обставину, що у справі № 917/1098/14 визнано кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" та включено їх до реєстру вимог кредиторів, припинено процедуру розпорядження майном боржника, визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" та відкрито ліквідаційну процедуру, надаючи копії відповідних процесуальних документів.

З огляду на викладене ухвалою Господарського суду Полтавської області від 11.12.2015 р. провадження у справі № 917/1987/13 поновлено.

Сторони представництво у судове засідання не забезпечили, вимог суду не виконали, причин щодо цього суду не повідомили, відповідно до пп. 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" були належним чином та завчасно повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, а також про покладені на них обов'язки, про що свідчать матеріали справи. Явка представників сторін у судове засідання 24.12.2015 р. судом не визнавалася.

У минулих судових засіданнях представник позивача на позовних вимогах наполягав за мотивами позовної заяви та пояснення щодо обґрунтування позовних вимог з огляду на висновки касаційної інстанції за постановою Вищого господарського суду України від 04.12.2014 р..

Відповідач під час попереднього розгляду справи надавав суду відзив на позовну заяву вх. №16278 від 14.11.2013 р. (том справи 1, а.с. 96-98), за мотивами якого проти позову заперечував, стверджуючи про необґрунтованість, передчасність позовних вимог, а також предявлення позову з пропуском встановленого строку позовної давності, з огляду на що просив суд застосувати позовну давність та відмовити у позові.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору, відсутність клопотання про його продовження, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

13.11.2013 р. позивач подав до Господарського суду заяву про уточнення редакції частини заявлених позовних вимог, в якій уточнив вимоги пункту 5 позовної заяви та просив зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" в особі ліквідаційної комісії включити до проміжного ліквідаційного балансу вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на суму 19 147 932,14 грн., в тому числі з яких : 550 000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 1 081 462,24 грн. заборгованість по відсотках, 17 516 469,904 грн. пеня (том справи 1, а.с. 79-82).

Колегією суддів дана заява до розгляду не приймається, оскільки подана з порушенням встановлених процесуальних норм. Зокрема, ст. 22 ГПК України не передбачено право позивача на подання заяв (клопотань) про "уточнення" позовних вимог, або заявлення додаткових позовних вимог і т.д.. Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у постанові №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у разі надходження до суду однієї з таких заяв (клопотань) суд, виходячи з її змісту та раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як збільшення чи зменшення позовних вимог, зміну предмету чи підстав позову, подання іншого позову, тощо. Збільшено чи зменшено може бути лише розмір вимог майнового характеру. У даному випадку фактично позивач, залишаючи незмінними інші позовні вимоги, збільшує грошову суму, яку просить включити до проміжного ліквідбалансу відповідача4 при цьому сама вимога, викладена у прохальній частині позовної заяви, є немайновою (зобов'язання вчинити дію).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представника позивача у минулих судових засіданнях, оцінивши надані докази, суд,

встановив :

15.09.1999 р. між Комерційним банком "Приватбанк", правонаступником якого є позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", (банк) та Спільним Українсько-Білоруським товариством з обмеженою відповідальністю "Авіс" (клієнт, відповідач) укладено договір на овердрафтове обслуговування № 50а, відповідно до умов якого банк зобов'язався проводити платежі клієнта протягом 12 місяців з моменту підписання вказаного договору сторонами до 15.09.2000 р. на суму, яка перевищує надходження на поточний рахунок клієнта, в межах встановленого ліміту 2665659,39 грн., а клієнт зобов'язався забезпечити своєчасне виконання зобов'язань всіма основними та оборотними засобами клієнта і договорами застави у відповідності до вимог чинного законодавства. Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором (п. 6.1. договору).

Додатковою угодою від 15.09.2000 р. сторони подовжили строк дії договору на овердрафтове обслуговування до 16.09.2002 р..

В забезпечення виконання зобовязань за договором на овердрафтове обслуговування № 50а від 15.09.1999 р. між сторонами у справі укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_1 14.09.1999 р. № 1269, та договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_1 27.09.1999 р. № 1362.

У зв'язку з невиконанням ТОВ "Авіс" зобов'язань за договором на овердрафтове обслуговування № 50а від 15.09.1999 р. приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_2 02.09.2003 р. згідно заяви банку вчинено виконавчі написи № 7117 та № 7118 за вказаними договорами застави та звернуто стягнення на предмети застави.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 29.01.2014 р. у справі № 554/10240/13-ц за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до Спільного Українсько-Білоруського товариства з обмеженою відповідальністю "Авіс" та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором встановлено факт наявності у спільного Українсько-Білоруського ТОВ "Авіс" заборгованості перед ПАТ КБ "Приватбанк" за договором овердрафтного обслуговування №50а від 15.09.1999 р. та стягнуто зі Спільного Українсько-Білоруського ТОВ "Авіс" на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 2008755,35 грн. заборгованості за кредитним договором № 50а від 15.09.1999 р. та 3441,00 грн. судового збору.

Учасниками товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" прийнято рішення про припинення діяльності товариства, призначено ліквідаційну комісію товариства, розміщено повідомлення про припинення товариства в Спеціалізованому друкованому засобі масової інформації "Бюлетень Державної Реєстрації" № 252(17) від 27.06.2013 р. та встановлено строк для заявлення кредиторами своїх вимог до відповідача - у два місяці з дня опублікування повідомлення про припинення товариства - до 29.08.2013 р..

25.07.2013 р. позивач направив на адресу відповідача вимогу-претензію про погашення заборгованості за договором на овердрафтове обслуговування № 50а від 15.09.1999 р. в розмірі 2007740,97 грн., про що свідчить опис вкладення від 25.07.2013 р. та чек пошти від 25.07.2013 р. (том справи 1, а.с. 16). У даній вимозі-претензії позивач вимагав погасити заборгованість в загальній сумі 2 007 740,97 грн., з яких : 550 000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 1 198 594,67 грн. заборгованість по відсотках, 259 146,30 грн. пеня (том справи 1, а.с. 15).

Враховуючи відсутність реагування з боку відповідача на вказану претензію, позивач 02.10.2013р. звернувся до Господарського суду Полтавської області з даним позовом з вимогами про визнання неправомірною бездіяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" в особі ліквідаційної комісії по виявленню всіх кредиторів та дебіторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс", складанню та затвердженню проміжного ліквідаційного балансу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс", розгляду вимоги-претензії Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про погашення заборгованості і прийняття по ній відповідного рішення і не надіслання Публічному акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" такого рішення не пізніше 30 днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора, а також зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" в особі ліквідаційної комісії включити до проміжного ліквідаційного балансу вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на суму 2 007 740,97 грн..

В обґрунтування позовних вимог останній посилається на невиконання ліквідаційною комісією відповідача вимог ст.ст. 105, 111, 112 Цивільного кодексу України, ст. 20 Закону України "Про господарські товариства", ст.ст. 59-61 Господарського кодексу України.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 104 та пп. 1 ч. 1 ст. 110 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов'язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію. Після внесення запису про прийняття рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу про припинення юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців повідомлення про внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо прийняття рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу про припинення юридичної особи публікується у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації. Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. До комісії з припинення юридичної особи або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (том справи 1, а.с. 17-20), Товариство з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" з 17.06.2013 р. перебуває в стані припинення за рішенням засновників. Відповідне повідомлення про припинення ТОВ "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" було опубліковане в Бюлетені Державної Реєстрації № 252(17) від 27.06.2013 р., який є спеціалізованим друкованим засобом масової інформації. Крім того, учасниками товариства призначено ліквідаційну комісію товариства та встановлено строк для заявлення кредиторами своїх вимог до відповідача - у два місяці з дня опублікування повідомлення про припинення товариства - до 29.08.2013 р..

Позивач 25.07.2013 р., тобто в межах встановленого для заявлення вимог кредиторів строку, направив на адресу відповідача вимогу-претензію про погашення заборгованості за договором на овердрафтове обслуговування № 50а від 15.09.1999 р. в розмірі 2 007 740,97 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 105 Цивільного кодексу України кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Статтею 111 Цивільного кодексу України встановлений порядок ліквідації юридичної особи, частиною восьмою якої передбачено, що ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

В порушення приписів наведених норм ліквідаційна комісія відповідача не виконала передбачених законом обов'язкових дій, а саме: не розглянула заявлену позивачем, як кредитором, вимогу, не надіслала позивачу у встановлений законом строк рішення, прийняте за результатами розгляду заявленої вимоги, не склала і не затвердила проміжний ліквідаційний баланс. Відсутні в матеріалах справи і докази складання проміжного ліквідаційного балансу.

Згідно п. 3 ст. 112 Цивільного кодексу України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

З врахуванням нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів (Наказ Міністерства транспорту та зв'язку України від 12 грудня 2007 р. № 1149, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19 грудня 2007 р. за № 1383/14650 із змінами та доповненнями, який діяв на час виникнення спірних правовідносин) та встановленого місячного строку для розгляду претензії ліквідаційною комісією, позивач мав дізнатися про відсутність реагування ліквідаційної комісії відповідача на претензію про погашення заборгованості за договором на овердрафтове обслуговування № 50а від 15.09.1999 р. в розмірі 2 007 740,97 грн. на початку вересня 2013 року (25.07.2013 р. + 30 днів + 3 дні + 3 дні), з даним позовом звернувся до суду 02.10.2013 р.. Тобто, позивачем не дотримано строк для звернення з позовом у даній справі, передбачений ч. 2. ст. 112 Цивільного кодексу України.

Проте колегія з метою недопущення порушення права особи на доступ до правосуддя, визначене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, дійшла висновку, що порушення зазначеного строку не є підставою для відмови у розгляді даного позову, оскільки зазначений строк не є строком позовної давності, в той час як п. 1 ст. 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Отже, ст. 6 Конвенції детально описує процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права. Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

Вважаючи свої права порушеними, позивач зобов'язаний обрати спосіб захисту порушеного права, що відповідає вказаним нормам. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права субєкта правовідносин (позивача) та забезпечення виконання юридичного обовязку зобовязаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути субєкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у звязку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Так, право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до приписів вказаної статті кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або Законом. Аналогічні приписи містяться і в ст. 20 Господарського кодексу України.

За приписами ст. 41 Господарського процесуального кодексу України господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом та розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Оцінка правомірності кредиторських вимог та вирішення питання щодо включення таких кредиторських вимог до реєстру вимог кредиторів повинна здійснюватися саме з дотриманням норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який відповідно до преамбули встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Враховуючи викладене та беручи до уваги принцип диспозитивності, наслідком відсутності реагування з боку боржника (ліквідаційної комісії боржника) щодо розгляду кредиторської вимоги є або звернення з позовом про спонукання боржника вчинити дії, або із заявою про банкрутство боржника.

При цьому на час прийняття рішення у даній справі кредиторські вимоги позивача, що виникли у зв'язку з невиконанням ТОВ "Авіс" зобов'язань за договором на овердрафтове обслуговування № 50а від 15.09.1999 р., розглядаються Господарським судом Полтавської області у межах справи №917/1098/14 - за заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс". Сам позивач у клопотанні вх. № 17773 від 07.12.2015 р. про поновлення провадження у даній справі повідомив суд про те, що у справі № 917/1098/14 визнано кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" та включено їх до реєстру вимог кредиторів, припинено процедуру розпорядження майном боржника, визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю "Українсько-Білоруське підприємство "Авіс" та відкрито ліквідаційну процедуру, надаючи копії відповідних процесуальних документів.

Отже, відповідно до висновків колегії суддів Вищого господарського суду України за постановою від 04.12.2014 р. та положень ст. 111-12 ГПК України, на підставі аналізу матеріалів даної справи та наведених норм права, суд дійшов висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту права та не сприятиме реальному відновленню порушеного права позивача.

Крім того, порушене право позивача на даний час захищається в процедурі розгляду зазначеної вище справи про банкрутство відповідача, а тому не підлягає повторному судовому захисту, враховуючи специфіку розгляду справ про банкрутство.

Заперечення відповідач проти позову з посиланням на предявлення позову з пропуском встановленого строку позовної давності судом як правомірне не оцінюється, оскільки предметом розгляду у даній справі є немайнові вимоги, а не грошові вимоги у вказаній сумі. Наведені ж відповідачем у обґрунтування заяви обставини (звернення позивача з вимогою про стягнення грошової заборгованості до Октябрського районного суду м.Полтави, тощо) не свідчать про пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами, які розглядаються у межах даної справи.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких інших обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За викладеного, суд дійшов висновку про відмову у позові.

Понесені позивачем при предявленні даного позову судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача відповідно приписів ст. 49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

У позові відмовити.

Повне рішення складене 25.12.2015 р..

Головуючий суддя О.В.Ківшик

Суддя О.А.Киричук

Суддя С.М.Білоусов

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги або внесення апеляційного подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.