РІШЕННЯ

14 грудня 2015 року Справа № 913/916/15

Провадження №3/913/916/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Комунального підприємства «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради, м. Золоте, Попаснянський район Луганської області,

про стягнення 13 730 125 грн. 76 коп.

суддя Секірський А.В.

секретар судового засідання Богуславська Є.В.

у засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 14-88 від 18.04.2014;

від відповідача ОСОБА_2, довіреність № 137 від 01.09.2015,

в с т а н о в и в:

Суть спору: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Луганської області з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради (далі - відповідач) суми основної заборгованості у розмірі 10 745 851,11 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 1 781 065,13 грн., 3% річних у розмірі 407 093,34 грн., пені у розмірі 796 116,18 грн. за договором купівлі-продажу природного газу №13/3714-ТЕ-20 від 28.12.2012.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно договору №13/3714-ТЕ-20 від 28.12.2012 позивач зобовязався постачати природний газ покупцю, а відповідач повинен був прийняти та оплатити поставлений природний газ.

Позивач свої зобовязання згідно договору виконав, передав відповідачу в період січня-грудня 2013 року природний газ на загальну суму 11 004 851,11 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу. Відповідач свої зобовязання по договору виконав не в повному обсязі.

Станом на 15.10.2015 заборгованість відповідача перед позивачем за період січень-грудень 2013 року становить 10 745 851,11 грн., крім того, за прострочення оплати поставленого природного газу позивачем нараховано інфляційних нарахувань у розмірі 1 781 065,13 грн., 3% річних у розмірі 407 093,34 грн., пені у розмірі 796 116,18 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відзивом на позовну заяву б/н від 10.12.2015 відповідач позов не визнає в частині стягнення втрат від інфляції, 3% річних, пені, посилаючись на те, що відповідні нарахування позивачем виконані з порушенням норм діючого законодавства. Не враховані положення частини 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, яка визначає, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Таким чином, відповідач вважає, що сума пені повинна складати 796 482,66 грн, сума інфляційних нарахувань 1 727 973,55 грн, а сума 3% річних 406 696,60 грн. До матеріалів справи відповідачем надано відповідний контррозрахунок. Основну суму боргу за поставлений природний газ, яка складає 10 745 851,11 грн. відповідач визнає в повному обсязі.

Крім того, відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій, а саме розміру пені, інфляційних нарахувань та 3% річних посилаючись на проведення антитерористичної операції на території Луганської області та неможливістю здійснювати відповідну господарську діяльність в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши присутніх в судовому засіданні представників позивача та відповідача, суд встановив такі фактичні обставини.

Судом встановлено, що 28.12.2012 між позивачем та відповідачем укладений договір №13/3714-ТЕ-20 про купівлю-продаж природного газу, згідно п. 1.1 якого Продавець (позивач) зобовязується передати у власність Покупцю (відповідач) у 2013 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору; п.1.2 - газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності) (а.с. 10-15).

Відповідно до п.2.1 Продавець передає Покупцю в період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року природний газ.

Згідно з п. 3.3 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла обліку газу покупця.

Відповідно до п. 5.2 договору, ціна за 1000 куб.м. газу становить 1091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу 1091,00 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ 1309,20 грн.

Згідно п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором; п.7.2 у разі невиконання Покупцем умов п. 6.1 цього договору, Покупець у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивач в період з січня по грудень 2013 року належним чином виконав умови даного договору, поставив природний газ відповідачеві за договором №13/3714-ТЕ-20 від 28.12.2012, а саме:

- за січень 2013 року 1715,200 тис. куб.м. на суму 2 245 539,84 грн., що підтверджується актом приймання передачі природного газу від 21.10.2013 (а.с.17), підписаним сторонами;

- за лютий 2013 року 1457,133 тис. куб.м. на суму 1 907 678,52 грн., що підтверджується актом приймання передачі природного газу від 21.10.2013 (а.с.18), підписаним сторонами;

- за березень 2013 року 1488,100 тис. куб.м. на суму 1 948 220,52 грн., що підтверджується актом приймання передачі природного газу від 21.10.2013 (а.с.19), підписаним сторонами;

- за квітень 2013 року 60,714 тис. куб.м. на суму 79 486,78 грн., що підтверджується актом приймання передачі природного газу від 21.10.2013 (а.с.20), підписаним сторонами;

- за жовтень 2013 року 844,079 тис. куб.м. на суму 1 105 068,23 грн., що підтверджується актом приймання передачі природного газу від 31.10.2013 (а.с.21), підписаним сторонами;

- за листопад 2013 року 1099,434 тис. куб.м. на суму 1 439 378,99 грн., що підтверджується актом приймання передачі природного газу від 30.11.2013 (а.с.22), підписаним сторонами;

- за грудень 2013 року 1741,123 тис. куб.м. на суму 2 279 478,23 грн., що підтверджується актом приймання передачі природного газу від 31.12.2013 (а.с.23), підписаним сторонами.

Про належне виконання позивачем своїх зобовязань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення зобовязань за договором.

Відповідач свої обовязки за договором щодо своєчасної та повної сплати вартості поставленого природного газу не виконав, внаслідок чого за ним на момент звернення позивача до суду з даним позовом утворилась заборгованість за договором №13/3714-ТЕ-20 від 28.12.2012 в розмірі 10 745 851,11 грн.

На підставі умов договору, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню за порушення строків оплати поставленого газу у розмірі 796 116,18 грн.

На підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у сумі 407 093,34 грн. та інфляційні нарахування на суму боргу у сумі 1 781 065,13 грн., що підтверджено відповідними розрахунками позивача наявними в матеріалах справи.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову частково з таких підстав.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обовязковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

За приписами п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, п.2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Фактичні обставини свідчать, що позивач на виконання умов договору постачав відповідачу природний газ, претензій щодо постачання природного газу у відповідача немає.

Обсяги поставленого газу в період січня-грудня 2013 року позивач підтверджує відповідними актами приймання-передачі природного газу.

Втім, відповідач в порушення умов договору не в повному обсязі здійснив оплату за поставлений природний газ за в період січня-грудня 2013 року, у звязку з чим виникла заборгованість по сплаті поставленого природного газу в сумі 10 745 851,11 грн., що також не заперечується відповідачем.

Таким чином, заборгованість відповідача за період січня-грудня 2013 року у розмірі 10 745 851,11 грн., підтверджена матеріалами справи, заявлена обґрунтовано та підлягає до стягнення з відповідача.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.7.2 у разі невиконання Покупцем умов п. 6.1 цього договору, Покупець у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

За порушення термінів оплати за договором №13/3714-ТЕ-20 від 28.12.2012 позивачем нарахована пеня у сумі 796 116,18 грн. на зобовязання з оплати, що виникли у січні-грудні 2013 року, згідно наданого позивачем розрахунку.

Перевіривши розрахунок заявленої суми пені суд дійшов висновку, що позивачем при нарахуванні пені було допущено деякі помилки, а саме: при нарахуванні пені позивачем не враховано день оплати за поставлений природний газ, а також не прийнято до уваги положення частини 5 ст. 254 Цивільного кодексу України.

Перерахувавши заявлену до стягнення пеню суд зазначає наступне.

Пеня нарахована за зобовязаннями січня 2013 року за період з 14.02.2013 по 13.08.2013 повинна складати 151 821,34 грн.

Пеня нарахована за зобовязаннями лютого 2013 року за період з 14.03.2013 по 13.09.2013 розрахована позивачем вірно та складає 137 561,91 грн.

Пеня нарахована за зобовязаннями березня 2013 року за період з 14.04.2013 по 13.10.2013 повинна нараховуватись з 16.04.2013 по 13.10.2013 та складати 134 880,91 грн.

Пеня нарахована за зобовязаннями квітня 2013 року за період з 14.05.2013 по 13.11.2013 розрахована позивачем вірно та складає 5 466,08 грн.

Пеня нарахована за зобовязаннями жовтня 2013 року за період з 14.11.2013 по 13.05.2014 розрахована позивачем вірно та складає 76 507,05 грн.

Пеня нарахована за зобовязаннями листопада 2013 року за період з 14.12.2013 по 13.06.2014 розрахована позивачем вірно та складає 107 499,92 грн.

Пеня нарахована за зобовязаннями грудня 2013 року за період з 14.01.2014 по 13.07.2014 розрахована позивачем вірно та складає 180 672,07 грн.

Таким чином, загальна сума пені, яка підлягає задоволенню складає 794 409,28 грн. В решті слід відмовити.

Водночас, представником відповідача у відзиві на позовну заяву було заявлено клопотання про зменшення штрафних санкцій, а саме розміру пені, інфляційних нарахувань та 3% річних.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення відповідного клопотання.

Клопотання відповідача стосовно зменшення інфляційних нарахувань та 3% річних судом відхиляється, оскільки інфляційні нарахування та 3% річних на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення пені суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Як зазначено у п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач зазначає наступне.

В результаті проведення антитерористичної операції на території міста Первомайська, КП «Первомайськтеплокомуненерго» опинилося в центрі активних дій АТО. З 23 липня 2014 року діяльність підприємства була призупинена.

У звязку з тимчасовою окупацією м. Первомайська, відповідно до вимог Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №595, задля забезпечення відновлення роботи 27.11.2014 підприємство було переміщено на територію, підконтрольну Україні та внесені зміни в установчі документи підприємства, повязані зі зміною юридичної адреси на адресу: Луганська область, Папаснянський район, місто Золоте, вул. Луначарського 22А.

В результаті вище наведеного 70% активів залишилося на окупованій території з обмеженим доступом вїзду. Так на балансі підприємства обліковується 12 котелень та 20 міні котелень, з них на даний час обслуговуються підприємством, а саме на території, контрольованій Україною 4 котельні та 11 міні котелень; 11 одиниць транспорту, що обліковується на балансі підприємства та 20 одиниць, що знаходяться в оперативній оренді підприємства залишилися на території м. Первомайська. Середньооблікова кількість штатних працівників станом на 01.11.2015 становить 166 осіб, з них фактично працюють 57 осіб. Сумарна встановлена потужність по підприємству станом на 01.09.2015 знизилась з 107,366 Гкал/год до 30,723 Гкал/год, приєднане навантаження з 49,735 Гкал/год до 14,616 Гкал/год. Проведення антитерористичної операції призвели до неможливості здійснення оплати за послуги теплопостачання дебіторами, що залишилися на окупованій території, до масових виїздів мешканців з житлових будинків, що сказалося на рівні оплати за надані послуги з централізованого опалення.

Крім того, з моменту проведення АТО тобто починаючи з 14.04.2014 та станом на теперішній час всі установи АТ «Ощадбанк» на території Луганської області, яка не підконтрольна українській владі, в тому числі і на території міста Первомайськ, не працюють. Банківське обслуговування КП «Первомайськтеплокомуненерго» було поновлено у Лисичанському відділенні АТ «Ощадбанк» лише 16.10.2014. Таким чином, будь-які грошові операції з отриманням платежів та перерахуванням, в тому числі відповідно до Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу.

КП «Первомайськтеплокомуненерго» є єдиним підприємством на території Попаснянського району Луганської області, яке централізовано поставляє теплову енергію 3 лікувальним закладам, 8 шкільним та дошкільним навчальним закладам, Гірській загальноосвітній школі інтернат, Золотівському професійному ліцею та надає послуги з централізованого опалення 2964 абонентам.

Суд враховує, що відповідач є комунальним підприємством, яке надає послуги з теплопостачання населенню Попаснянського району, а населення несвоєчасно та не в повному обсязі сплачує послуги відповідача, що в свою чергу веде до виникнення заборгованості і затримки оплати спожитого газу. Крім того, суд також враховує, що КП «Первомайськтеплокомуненерго» знаходиться на території проведення АТО, що в свою чергу ускладнює роботу підприємства.

Стягнення пені в повному обсязі суттєво погіршить фінансовий стан відповідача, призведе до зростання заборгованості, що може відобразитися на якості послуг, що ним надаються.

Враховуючи вказані у клопотанні обставини, скрутне становище відповідача, суд вважає можливим зменшити розмір пені на 50%, що складає 397 204,64 грн.

Таким чином, стягненню підлягає пеня у сумі 397 204,64 грн.

В решті заявленої суми пені слід відмовити.

У відповідності зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення термінів оплати за договором №13/3714-ТЕ-20 від 28.12.2012 позивачем нараховано 3% річних у сумі 407 093,34 грн. на зобовязання з оплати, що виникли у січні-грудні 2013 року, згідно наданого позивачем розрахунку.

Перевіривши розрахунок заявлених 3% річних суд дійшов висновку, що позивачем при нарахуванні 3% річних було допущено деякі помилки, а саме: при нарахуванні 3% річних позивачем не враховано день оплати за поставлений природний газ, а також не прийнято до уваги положення частини 5 ст. 254 Цивільного кодексу України.

Перерахувавши заявлені до стягнення 3% річних суд зазначає наступне.

3% річних нараховані за зобовязаннями січня 2013 року за період з 14.02.2013 по 21.10.2014 повинні складати 101 944,85 грн.

3% річних нараховані за зобовязаннями лютого 2013 року за період з 14.03.2013 по 21.10.2014 розраховані позивачем вірно та складають 92038,96 грн.

3% річних нараховані за зобовязаннями березня 2013 року за період з 14.04.2013 по 21.10.2014 повинні нараховуватись з 16.04.2013 по 21.10.2014 та складати 88 710,75 грн.

3% річних нараховані за зобовязаннями квітня 2013 року за період з 14.05.2013 по 21.10.2014 розраховані позивачем вірно та складають 3 436,44 грн.

3% річних нараховані за зобовязаннями жовтня 2013 року за період з 14.11.2013 по 21.10.2014 розраховані позивачем вірно та складають 31 063,01 грн.

3% річних нараховані за зобовязаннями листопада 2013 року за період з 14.12.2013 по 21.10.2014 розраховані позивачем вірно та складають 36 911,20 грн.

3% річних нараховані за зобовязаннями грудня 2013 року за період з 14.01.2014 по 21.10.2014 розраховані позивачем вірно та складають 52 646,58 грн.

Таким чином, загальна сума 3% річних, яка підлягає задоволенню складає 406 751,79 грн. В решті слід відмовити.

Стосовно інфляційних нарахувань у сумі 1 781 065,13 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочення платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочення.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Як зазначено у п. 3.2 Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивачем в розрахунку втрат від інфляції по кожному місяцю було взято суму боргу на початок місяця та застосовано поточний індекс інфляції, а не індекс інфляції за наступний місяць, як зазначено вище.

Борг за січень 2013 року повинен був сплачений до 14.02.2013. Нарахування інфляційних витрат позивач повинен був здійснювати починаючи з березня 2013 року, а також враховуючи суму боргу на кінець кожного місяця у випадку здійснення оплати за спожитий газ.

Перерахувавши інфляційні витрати за зобовязаннями січня 2013 року за період з березня 2013 року по вересень 2014 року судом встановлено, що інфляційні витати за цей період складають 330 635,28 грн. Однак, оскільки позивачем заявлено до стягнення за вказаний період інфляційні витрати в сумі 328 015,99 грн., суд не може вийти за межі позовних вимог, тому до стягнення підлягає вказана сума 328 015,99 грн.

Борг за лютий 2013 року повинен був сплачений до 14.03.2013. Нарахування інфляційних витрат позивач повинен був здійснювати починаючи з квітня 2013 року.

Перерахувавши інфляційні витрати за зобовязаннями лютого 2013 року за період з квітня 2013 року по вересень 2014 року судом встановлено, що інфляційні витати за цей період складають 317 509,77 грн.

Борг за березень 2013 року повинен був сплачений до 14.04.2013. Нарахування інфляційних витрат позивач повинен був здійснювати починаючи з травня 2013 року.

Перерахувавши інфляційні витрати за зобовязаннями березня 2013 року за період з травня 2013 року по вересень 2014 року судом встановлено, що інфляційні витати за цей період складають 324 257,49 грн.

Борг за квітень 2013 року повинен був сплачений до 14.05.2013. Нарахування інфляційних витрат позивач повинен був здійснювати починаючи з червня 2013 року.

Перерахувавши інфляційні витрати за зобовязаннями квітня 2013 року за період з червня 2013 року по вересень 2014 року судом встановлено, що інфляційні витати за цей період складають 13 136,98 грн.

Борг за жовтень 2013 року повинен був сплачений до 14.11.2013. Нарахування інфляційних витрат позивач повинен був здійснювати починаючи з грудня 2013 року.

Перерахувавши інфляційні витрати за зобовязаннями жовтня 2013 року за період з грудня 2013 року по вересень 2014 року судом встановлено, що інфляційні витати за цей період складають 185 260,66 грн.

Борг за листопад 2013 року повинен був сплачений до 14.12.2013. Нарахування інфляційних витрат позивач повинен був здійснювати починаючи з січня 2014 року.

Перерахувавши інфляційні витрати за зобовязаннями листопада 2013 року за період з січня 2013 року по вересень 2014 року судом встановлено, що інфляційні витати за цей період складають 232 945,02 грн.

Борг за грудень 2013 року повинен був сплачений до 14.01.2014. Нарахування інфляційних витрат позивач повинен був здійснювати починаючи з лютого 2014 року.

Перерахувавши інфляційні витрати за зобовязаннями грудня 2013 року за період з лютого 2014 року по вересень 2014 року судом встановлено, що інфляційні витати за цей період складають 363 618,11 грн.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, до всього стягнення підлягають інфляційні нарахування в сумі 1 764 744,02 грн. В решті слід відмовити.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню у загальній сумі 13 314 551 грн. 56 коп., з них: 10 745 851 грн. 11 коп. - борг за поставлений природний газ, 397 204 грн. 64 коп. - пеня, 406 751 грн. 79 коп. - 3% річних, 1 764 744 грн. 02 коп. - інфляційні нарахування.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню частково з віднесенням на відповідача судових витрат у справі пропорційно задоволеним вимогам на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради, вул. Луначарського, 22А, м. Золоте, Луганська область, 93295, на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, , заборгованість за договором №13/3714-ТЕ-20 від 28.12.2012 купівлі-продажу природного газу в розмірі 10 745 851 грн. 11 коп. (десять мільйонів сімсот сорок пять тисяч вісімсот пятдесят одна гривня 11 копійок), пеню в розмірі 397 204 грн. 64 коп. (триста девяносто сім тисяч двісті чотири гривні 64 копійки), 3% річних в розмірі 406 751 грн. 79 коп. (чотириста шість тисяч сімсот пятдесят одна гривня 79 копійок), інфляційні витрати в розмірі 1 764 744 грн. 02 коп. (один мільйон сімсот шістдесят чотири тисячі сімсот сорок чотири гривні 02 копійок) та витрати зі сплати судового збору в розмірі 182 455 грн. 56 коп. (сто вісімдесят дві тисячі чотириста пятдесят пять гривень 56 коп.), видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 21.12.2015

Суддя А.В. Секірський