ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2015 р. Справа № 925/1909/15

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТИК МТС», м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д, корпус «З»

до товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОВІТ», Черкаська область, Уманський район, смт. Бабанка, вул. Леніна, буд. 1

про стягнення 84 025,95 грн. заборгованості та санкцій,

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТИК МТС» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОВІТ» про стягнення заборгованості за надані транспортно-експедиторські послуги по перевезенню вантажів по території України згідно договору про надання послуг транспортного експедирування по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 01.07.2015р. №0107/15 в розмірі 84 025,95 грн., в тому числі: 78 820,93 грн. основного боргу, 4872,78 грн. пені, 332,24 грн. 3% річних, та відшкодування судових витрат.

Сторони були належним чином повідомлені про час і місце проведення судового засідання.

Представник Позивача в засідання не прибув. Надіслав до суду клопотання від 15.12.2015р. №03-431 про розгляд справи без участі представника позивача у звязку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника позивача в судове засідання.

Також позивач надіслав до суду клопотання від 15.12.2015р. № 03-432 з оригіналами витребуваних судом документів для огляду.

Відповідач відзив на позов не надав, представника у судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалу суду від 02.12.2015р. про порушення провадження у справі вручено уповноваженому представнику відповідача 08.12.2015р., що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Незявлення представників сторін у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами. Сторони не скористались правом направити в засідання суду представників.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі взаємовідносини сторін:

01.07.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТИК МТС» (ОСОБА_1 Позивач по справі), в особі директора ОСОБА_2, що діє на підставі Статуту, та товариством з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТИК МТС» (Замовником Відповідач по справі), в особі першого заступника директора ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності від 18.03.2015р. №488, було укладено договір про надання послуг транспортного експедирування по перевезенню вантажів автомобільним транспортом №0107/15 (Далі Договір), за умовами якого Виконавець зобовязується надавати транспортно-експедиторські послуги з організації та виконання доставки автомобільним транспортом у внутрішньодержавному сполученні ввірений йому Замовником вантаж до пункту призначення у встановлений договором чи заявкою строк та видати його особі, яка має право на одержання вантажу, а Замовник зобовязується сплатити встановлену плату за організацію та перевезення вантажу.

Відповідно до п.6.1 Договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до кінця року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Відповідно до п. 1.3 Договору вид та найменування вантажів, їх обсяг, місце завантаження, строки приймання вантажів, дати подачі транспортних засобів під завантаження, пункти призначень, особа-вантажоодержувач, строки доставки та передачі одержувачам, перевізна плата, інші умови надання транспортних засобів і подання вантажів до перевезення, порядок розрахунків та інші умови перевезень визначаються в разових замовленнях на перевезення Замовника, які є невідємними додатками до цього договору.

В Розділі 2 Договору між сторонами узгоджено ціну договору та порядок розрахунків.

Відповідно до п. 2.3 Договору плата за перевезення вантажу здійснюється після його фактичного виконання, протягом пяти банківських днів з дати підписання кожного акту передачі-прийняття наданих послуг. Датою підписання акту є дата, що зазначена в акті передачі-приймання наданих послуг.

На виконання умов Договору Виконавець надав Замовнику транспортні послуги, що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг:

- ОСОБА_1 приймання-передачі наданих послуг №6653 від 26.10.2015р. на суму 129310,27 грн. (а.с. 14-15);

- ОСОБА_1 приймання-передачі наданих послуг №6731 від 27.10.2015р. на суму 49510,66 грн. (а.с. 16).

Відповідно до вказаних ОСОБА_1 були надані послуги на загальну суму 178820,93 грн.

02.11.2015р. на адресу Замовника було направлено претензію №03-334/2015 з вимогою у пятиденний термін з моменту отримання претензії виконати свої грошові зобовязання та сплатити на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 178510,66 грн. та попереджено про звернення до суду для примусового стягнення заборгованості та нарахованих штрафних санкцій (а.с. 18-19).

24.11.2015р. Замовник розрахувався частково на суму 100 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою (а.с. 17).

Замовник порушив взяті на себе договірні зобовязання щодо встановлених строків та порядку оплати за надані послуги з перевезення вантажу, що суперечить п. 2.3 Договору та положенням ЦК і ГК України.

Сума заборгованості на день подання позову складає 78 820,93 грн.

Ухилення Замовника від оплати отриманої послуги стали причиною звернення ОСОБА_1 до суду за захистом свого порушеного права та примусового стягнення боргу та санкцій.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, господарський суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення з огляду на таке.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має грунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Позивач та відповідач є самостійними юридичними особами та субєктами господарювання на ринку послуг в Україні.

Між сторонами виникли договірні відносини транспортного-експедирування, що регламентовані гл. 65 ЦК України. Договір про надання послуг транспортного експедирування по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 01.07.2015р. №0107/15 не заперечений сторонами, не визнаний в установленому порядку недійсним. Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно частини 1 статті 173 ГК України зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням.

Згідно з частиною 1 статті 174 ГК України, господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як встановлено судом та підтверджується поданими Позивачем доказами, між сторонами дійсно виникли господарські відносини, які за своєю правовою природою охоплюються визначенням змішаного договору транспортного експедирування (в даному випадку - транспортно-експедиторські послуги та послуги, повязані з перевезенням вантажів по території України).

Згідно ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

В ст. 931 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, між Позивачем та Відповідачем було узгоджено строк розрахунків за надані Позивачем послуги, який визначений в п. 2.3 Договору.

В порушення зазначених норм Закону та умов договору Відповідач, як замовник перевезення, свій обовязок щодо своєчасної оплати отриманих послуг не виконав належним чином, розрахувався частково в розмірі 100 000,00 грн., внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 78 820,93 грн.

Суд враховує, що замовником підписані акти приймання-передачі наданих послуг, що є підставою для проведення оплати наданої послуги, оскільки послуга фактично надана і спожита замовником, про що свідчить відсутність зауважень щодо повноти, строку, вартості та якості послуги перевезення.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Вказані обставини підтверджуються наявними матеріалами у справі, тому суд вважає обґрунтованим та доведеним право Позивача на стягнення з Відповідача суми заборгованості за надані транспортно-експедиторські послуги та послуги, повязані з перевезенням вантажів по території України - у розмірі 78 820,93 грн.

Відповідно до ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у відповідності з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Забезпечення виконання зобовязання у вигляді неустойки оформлено письмовим договором між сторонами у відповідності до положень гл. 49 ЦК України.

Відповідно до п. 4.7 Договору за порушення термінів оплати Замовник виплачує ОСОБА_1 пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який стягується пеня, від розміру простроченої заборгованості, а у випадку непогашення заборгованості протягом більш як 15 календарних днів з моменту виникнення такої заборгованості, Замовник зобовязаний додатково, крім пені, сплатити на користь ОСОБА_1 штраф у розмірі 7% від суми заборгованості.

У відповідності до п. 4.7 Договору та положень ст.ст. 546, 549-552 ЦК України позивач нараховує відповідачу 4872,78 грн. пені з урахуванням періодів прострочення по актах приймання-передачі наданих послуг, часткової оплати, з урахуванням облікової ставки НБУ:

з 03.11.2015р. по 24.11.2015р. 3429,38 грн.;

з 25.11.2015р. по 26.11.2015р. 70,67 грн.;

з 04.11.2015р. по 26.11.2015р. 1372,73 грн.

Вимоги обґрунтовані. Розрахунок санкцій перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга:Еліт Закон» з урахуванням облікової ставки НБУ за періоди прострочення. Розрахунок вимоги виконано вірно. 4872,78 грн. пені підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

На підставі наявного грошового зобовязання Позивачем нараховано Відповідачу 332,24 грн. - 3% річних з простроченої суми, які просить стягнути з відповідача. Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга-Закон». Розрахунок виконано вірно. Стягненню підлягає 332,24 грн. - 3% річних згідно договору на користь позивача.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Суд вважає, що позивачем використано належний спосіб захисту порушеного права. Відповідач не подавав суду заяв та доказів про обєктивну неможливість заперечити позовні вимоги.

Суд враховує відсутність оплати на момент розгляду спору та неподання відповідачем первинних належних доказів проведеної оплати отриманої та спожитої послуги. Перерахування відповідачем коштів в момент розгляду справи має бути врахована виконавчою службою при проведенні виконавчих дій при стягненні боргу.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на Відповідача повністю та стягнути на користь Позивача 1 260,39 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОВІТ», Черкаська область, Уманський район, смт. Бабанка, вул. Леніна, буд. 1, , номер рахунку в банку невідомий

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТИК МТС», м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д, корпус «З», , р/р 1700 в ПАТ «УкрСиббанк» у м. Києві, МФО 351005

78 820,93 грн. основного боргу, 4872,78 грн. пені, 332,24 грн. 3% річних та 1 260,39 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 24.12.2015р.

Суддя Г.М. Скиба