КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р. Справа№ 925/1342/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

ОСОБА_1

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 за дов.

від відповідача: ОСОБА_3 за дов.; ОСОБА_4 за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 04.11.2015

у справі №925/1342/15 (суддя Довгань К.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз»

до Публічного акціонерного товариства «АЗОТ»

про стягнення 53 182 166,93 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі філії управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» (далі, позивач або ПАТ «Укртрансгаз») звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» (далі, відповідач) про стягнення 53 182 166,93 грн., з яких 48 302 547,84 грн. основного боргу, 4 644 967,65 грн. пені та 234 651,44 грн. 3% річних.

30.10.2015 позивач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення пені на 4 158 989,69 грн., 3% річних до 240 543,05 грн. та додатково просив стягнути інфляційні в сумі 253 967,14 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/12-4938/14з від 09.12.2013.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 04.11.2015 у справі №925/1342/15 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» на користь Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» 16 099 128,21 грн. основного боргу, 475 194,49 грн. 3% річних, 253 976,14 грн. інфляційних, 880 395,74 грн. пені, 142 882,63 грн. судового збору.

Провадження у справі в частині стягнення 32 203 419,63 грн. припинено.

В решті позову відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що відповідач у порушення взятих на себе договірних зобов'язань щодо встановлених строків та порядку оплати наданих послуг з транспортування природного газу несвоєчасно та не в повному обсязі здійснив оплату наданих йому послуг за транспортування магістральними трубопроводами природного газу, заборгувавши позивачу на час розгляду справи 16 099 128,21 грн., які підлягають до стягнення. У частині стягнення 32 203 419,63 грн. основного боргу провадження у справі припинено у звязку зі сплатою відповідачем зазначеної суми боргу в ході розгляду справи.

З огляду на це, суд визнав обґрунтованим розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наданий позивачем, та задовольнив ці позовні вимоги у повному обсязі.

Водночас, враховуючи ненавмисний характер порушення відповідачем зобов'язання, беручи до уваги нетривалий термін прострочення виконання зобов'язання та його часткове виконання, неспіврозмірність розміру стягуваної неустойки наслідкам прострочення зобовязання, вжиття відповідачем заходів до виконання зобовязання, суд прийшов до висновку про можливість зменшення за клопотанням відповідача розміру пені, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача та дійшов висновку щодо його часткового задоволення та зменшення розміру пені на 90 % до 880 395,74 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі філії управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить змінити рішення Господарського суду Черкаської області від 04.11.2015 у справі №925/1342/15 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача 7 923 561,60 грн. пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення 7 923 561,60 грн. пені задовольнити повністю. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення 7 923 561,60 грн. пені, надав упереджену оцінку обставинам справи та безпідставно визнав у справі №925/1342/15 випадок винятковим, без урахування інтересів обох сторін, а саме без урахування інтересів ПАТ «Укртрансгаз», які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобовязання, наслідків порушення зобовязання, що призвели до значних збитків ПАТ «Укртрансгаз», недопустимості причини (причин) неналежного виконання зобовязання, та неналежної поведінки ПАТ «АЗОТ».

Як наголошує скаржник, він поніс значні збитки від неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобовязань, у підтвердження яких надав суду службові відомості фінансово-економічного департаменту ПАТ «Укртрансгаз» про витрати позивача за залученими кредитними ресурсами від комерційних банків та сплату відсотків за користування ПАТ «Укртрансгаз» кредитними коштами.

За твердженнями апелянта, порушення відповідачем визначеного діючим законодавством та договором порядку здійснення розрахунків за послуги з транспортування природного газу спричинило зайві витрати позивача на закупівлю достатньої кількості газу для виробничо-технологічних витрат на забезпечення транспортування природного газу замовника шляхом залучення кредитних ресурсів від комерційних банків та сплати відсотків за користування кредитними коштами.

На думку позивача, судом першої інстанції безпідставно взято за основу обставини накладення арешту на рахунки відповідача, які виникли внаслідок невиконання ним судових рішень України, які набрали законної сили, оскільки такі порушення жодним чином не повязані із правовідносинами ПАТ «Укртрансгаз», а тому не можуть визнаватись винятковими у справі №925/1342/15. Станом на дату звернення позивача до суду із даним позовом відповідачем не було сплачено борг за договором.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу позивача у справі №925/1342/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2015 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 22.12.2015.

22.12.2015 відповідач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 04.11.2015 у справі №925/1342/15 залишити без змін.

Представник позивача у судових засіданнях підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції змінити у частині відмови у задоволенні позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 7 923 561,60 грн. пені задовольнити повністю.

Представники відповідача у судових засіданнях проти доводів, викладених позивачем у апеляційній скарзі, заперечували, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається із матеріалів справи, 09 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії Управління магістральних газопроводів «ЧЕРКАСИТРАНСГАЗ» та Публічним акціонерним товариством «АЗОТ» було укладено Договір №/12-4938/14з на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, дію якого відповідно до абзацу 2 пункту 11.1. продовжено на 2015 рік (далі, Договір).

Згідно з умовами зазначеного Договору ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» (за Договором - Газотранспортне підприємство) взяло на себе зобов'язання надати Публічному акціонерному товариству «АЗОТ» (за Договором - Замовник), послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу Замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (ГРС), а останній зобов'язується внести плату за надані послуги в розмірі, у строки та порядку, передбачених розділом 5 Договору.

Відповідно до пункту 5.1. Договору розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Вартість транспортування 1 тис. м природного газу, відповідно до пункту 5.1. Договору, із ПДВ становить:

- у січні - березні 2015 року - 272,4 грн., згідно постанови НКРЕ №786 від 30.05.2014;

- з 1 квітня по 30 червня 2015 року - 546,12 грн., згідно постанови НКРЕКП № 506 від 03.03.2015 та з 1 липня 2015 року - 550,80 грн., згідно постанови НКРЕКП №1888 від 30.06.2015.

У відповідності до пункту 5.2. Договору тарифи, визначені в пункті 5.1 Договору, є обов'язковими для Сторін з дати набрання ними чинності. Визначена на їх основі вартість послуги застосовується сторонами при складанні актів наданих послуг та розрахунках за ці послуги згідно з умовами Договору.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що послуги з транспортування газу оформлюється Газотранспортним підприємством і Замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами.

За змістом пункту 3.4. Договору акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків Замовника із Газотранспортним підприємством.

Вартість послуг з транспортування газу за місяць визначається як добуток тарифу на загальну кількість протранспортованого газу, визначеного згідно з розділом 4 Договору, та податку на додану вартість (пункт 5.3. Договору).

Згідно пункту 5.4. Договору, вартість фактично наданих Газотранспортним підприємством Замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

Відповідно до пункту 5.5. Договору оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється Замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно пункту 7.3. Договору у разі порушення Замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із Замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Як підтверджується матеріалами справи, протягом січня - червня 2015 року позивач належним чином виконав свої зобов'язання за Договором і надав відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами 497 863,229 тис.м. куб. на загальну суму 187 321 245,02 грн.

Зокрема, у травні відповідачу протранспортовано 86 164,593 тис.м.куб. вартістю 47 056 207,52 грн. та у червні - 2 282,173 тис.м. куб. вартістю 1 246 340,32 грн., що підтверджується ОСОБА_1 наданих послуг від 31.05.2015 та від 30.06.2015 (том 1, а.с. 15-16).

Згідно пункту 5.5. Договору відповідач зобов'язаний був сплатити позивачу 47 056 207,52 грн. до 20 червня 2015 року за послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у травні 2015 року та 1 246 340,32 грн. до 20 липня 2015 року.

Однак, станом на 12 серпня 2015 року Замовник не виконав зобов'язання за Договором, у звязку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 48 302 547,84 грн. вартості послуг, наданих у травні-червні 2015 року.

Окрім того, протягом 2015 року Замовником допущено затримку з оплати наданих послуг: за березень поточного року на 9 днів: згідно акту наданих послуг від 31.03.2015 фактично оплата відповідачем здійснена 30.04.2015 в сумі 28 464 266,66 грн.

15.07.2015 позивач направив Публічному акціонерному товариству «АЗОТ» претензію за №5219/02 із вимогою сплатити заборгованість за надані послуги з транспортування природного газу у травні - червні 2015 року та нараховану пеню і 3 % за порушення грошових зобов'язань.

Зазначена претензія відповідачем залишена без відповіді та задоволення.

Водночас, як зазначає позивач та підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими виписками (том 1, а.с.32-34), після подання позовної заяви відповідач сплатив позивачу основний борг в сумі 32 203 419,63 грн.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні, з огляду на наступне.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як уже зазначалося вище, свої зобовязання за Договором позивач виконав належним чином, надавши відповідачу у травні-червні 2015 року послуги на загальну суму 48 302 547,84 грн., що підтверджується ОСОБА_1 наданих послуг від 31.05.2015 та від 30.06.2015, підписаними сторонами.

В той же час, в порушення взятих на себе договірних зобов'язань щодо встановлених строків та порядку оплати наданих послуг з транспортування природного газу (пункт 5.5 Договору), відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі здійснив оплату наданих йому послуг за транспортування магістральними трубопроводами природного газу, заборгувавши позивачу на час розгляду справи 16 099 128,21 грн., які і підлягають до стягнення з відповідача, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

У частині стягнення з відповідача 32 203 419,63 грн. провадження у справі правомірно припинено на підставі пункту 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України з огляду на відсутність у цій частині предмета спору у звязку з погашенням відповідачем зазначеної суми боргу.

Також, позивач просив стягнути з відповідача 475 194,49 грн. 3% річних та 253 967,14 грн. інфляційних за прострочення виконання ним грошового зобовязання.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, враховуючи факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання за Договором, суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, наданий позивачем і взятий до уваги судом першої інстанції, приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 475 194,49 грн. 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 253 967,14 грн.

Крім того, позивачем заявлена до стягнення з відповідача пеня за порушення строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, з урахуванням збільшення позовних вимог у розмірі 8803957,34 грн.

З приводу цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено, зокрема, пеню (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, пунктом 7.3. Договору встановлено, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, 12.10.2015 представник відповідача надав суду клопотання про зменшення розміру стягуваної пені до розміру 232 248,38 грн. з огляду на ненавмисний характер невиконання відповідачем своїх зобовязань перед позивачем, сплату більшої частини заборгованості та нетривалий термін прострочення виконання зобовязання

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру пені, заявленої до стягнення позивачем, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд при прийнятті рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Право зменшення розміру неустойки передбачено також і частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України також передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до пункту 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі Господарського процесуального кодексу України йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Суд вважає за можливе застосувати право суду на зменшення розміру пені на 90% та, відповідно, частково задовольнити клопотання відповідача про зменшенні розміру пені, враховуючи при цьому наступні обставини.

Як підтверджується матеріалами справи, борг за транспортування природного газу виник в період травня-червня 2015 року.

Як зазначає відповідач не мав можливості вчасно та в повному обсязі розрахуватись з ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії УМГ «ЧЕРКАСИТРАНСГАЗ» за послуги транспортування природного газу, оскільки на виконання рішень судів про стягнення боргу з ПАТ «АЗОТ» на користь ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» в період березня - квітня 2015 року, було накладено арешт на рахунки, нерухоме та рухоме майно (транспортні засоби, обладнання), що унеможливило здійснення господарської діяльності підприємством та отримання прибутку.

24.03.2015 органами внутрішніх справ відкрите кримінальне провадження за фактом невиконання ПАТ «АЗОТ» рішень судів про стягнення боргу за природний газ, які набрали законної сили.

16.03.2015 та 02.04.2015 органами внутрішніх справ відкриті кримінальні провадження за фактом розтрати державного майна службовими особами ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» та накладено арешт на природний газ в ПСГ, який належить ПАТ «АЗОТ».

В кінці травня - на початку червня 2015 року внаслідок зазначених обставин ПАТ «АЗОТ» зупинило виробничі потужності.

31.08.2015 за результатами наради, проведеної у Міністерстві економічного розвитку і торгівлі України на виконання витягу з протоколу № 88 засідання Кабінету Міністрів України від 12.08.2015, було вирішено провести роботу щодо укладення мирових угод ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» з ПАТ «АЗОТ». Кабінет Міністрів України на засіданні 02.09.2015 прийняв рішення підтримати пропозицію Міністра економічного розвитку і торгівлі щодо відновлення роботи підприємств - виробників мінеральних добрив на умовах реструктуризації боргу за спожитий природний газ.

На виконання зазначеного протокольного рішення, 16.09.2015 року між ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «АЗОТ» було укладено сім мирових угод про розстрочення виконання грошових зобов'язань ПАТ «АЗОТ» перед ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» до 13 листопада 2015 року на загальну суму 754 201 632,94 грн. Вказані мирові угоди протягом 22-23 вересня 2015 року затвердженні відповідними ухвалами господарського суду Черкаської області.

Вже 24.09.2015 на виконання рішення Кабінету Міністрів України та мирових угод, ПАТ «АЗОТ» сплатило ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» 264 881 895,74 грн. Після чого ПАТ «АЗОТ» отримало змогу 25.09.2015 року відновити виробництво.

Колегія суддів зазначає, що станом на дату подання клопотання про зменшення суми пені відповідач в повному обсязі розрахувався з ДК «Газ України» за мировим угодами на загальну суму 754 201 632,94 грн. Зазначена обставина сторонами не заперечувалась.

30.09.2015 та 09.10.2015, одразу після запуску виробництва товарної продукції та зняття арештів з рахунків, відповідач перерахував на рахунок позивача 32 203 419,63 грн. в якості погашення заборгованості за Договором на транспортування природного газу № /12-4938/14з від 09.12.2013.

Тобто, як уже зазначалося вище, на момент розгляду справи судом першої інстанції сума заборгованості відповідача перед позивачем становила 16 099 128,21 грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що накладення арешту на рахунки відповідача безпосередньо вплинуло на можливість останнього своєчасно та в повному обсязі розрахуватися з позивачем за надані згідно Договору послуги.

Крім того, із доданих відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу платіжних доручень №8090 від 27.11.2015 та №8091 від 27.11.2015 вбачається, що станом на дату прийняття даної постанови відповідач виконав свої зобовязання перед позивачем за Договором, сплативши позивачу залишок суми боргу у розмірі 16 099 128,21 грн.

Колегія суддів зазначає, що пеня є різновидом неустойки, яка має подвійну правову природу: одночасно є засобом забезпечення договірних зобов'язань для стимулювання їх виконання і мірою відповідальності за неналежне виконання зобов'язання (санкцією), як правового наслідку його порушення (стаття 611 Цивільного кодексу України), неустойка має компенсаційний характер та її розмір, як і розмір пені, повинні бути відповідними розміру понесених позивачем збитків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №3-6002к09 від 26.01.2010 та постановах Вищого господарського суду України №921/167/13-г від 03.04.2014, №5023/5976/12 від 01.10.2013, №5023/3165/12 від 19.12.2012.

Доводи апеляційної скарги позивача з приводу того, що він поніс значні збитки від неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобовязань, у підтвердження яких ним надано суду службові відомості фінансово-економічного департаменту ПАТ «Укртрансгаз» про витрати позивача за залученими кредитними ресурсами від комерційних банків та сплату відсотків за користування ПАТ «Укртрансгаз» кредитними коштами, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки позивачем не надано суду доказів отримання таких кредитних коштів та сплати за їх користування процентів. При цьому, позивачем не доведено причинно-наслідковий зв'язок між несвоєчасною сплатою ПАТ «АЗОТ» боргу та збільшенням кредитного навантаження на ПАТ «Укртрансгаз».

Крім того, колегія суддів зазначає, що штраф та пеня є лише санкціями за невиконання грошового зобов'язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може.

Враховуючи вищевикладене, із урахуванням заявлених позивачем вимог щодо стягнення 3 % річних на загальну суму 475 194,49 грн. та інфляційних втрат в сумі 253 976,14 грн., які задоволені судом, враховуючи ненавмисний характер порушення відповідачем зобов'язання, беручи до уваги нетривалий термін прострочення виконання зобов'язання та його часткове виконання (а станом на дату прийняття даної постанови повне виконання), неспіврозмірність розміру стягуваної неустойки наслідкам прострочення зобовязання, вжиття відповідачем заходів до виконання зобовязання, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає за можливе зменшити суму стягнення по пені до 880 395,74 грн., а заперечення позивача з цього приводу відхиляє, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обовязків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Укртрансгаз», а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» на рішення Господарського суду Черкаської області від 04.11.2015 у справі №925/1342/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 04.11.2015 у справі №925/1342/15 залишити без змін.

Матеріали справи №925/1342/15 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

ОСОБА_1