ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р.Справа № 922/5651/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛСЕН", м. Одеса
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Вербівка
про стягнення 53538,43 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з*явився

відповідача - ОСОБА_1, особисто

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про стягнення з відповідача 30728,94 грн. основного боргу, 21285,11 грн. інфляційних збитків та 1524,38 грн. річних за договором № ДГ-2201/14 про організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом від 22 січня 2014 року.

Враховуючи, що заяв та клопотань представниками сторін не заявлено, суд переходить до розгляду справи по суті.

Відповідач у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечує. У наданій заяві просить суд застосувати строк позовної давності.

Представник позивача у судове засідання не з*явився, у наданих заявах просить суд враховувати недобросовісну поведінку відповідача щодо непроведення розрахунку за надану послугу, яка свідчить про неналежне виконання господарського зобов*язання та застосувати трирічний строк позовної давності, встановлений частиною 1 статті 32 Конвенції КДПВ. Також у наданій заяві проти заяви відповідача про застосування строку позовної давності заперечує.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення відповідача, судом встановлено наступне.

22 січня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛСЕН" (позивачем, перевізником) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (відповідачем, замовником перевезення, експедитором за договором) було укладений договір №ДГ-2201/14 про організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом, який за своєю правовою природою та істотними умовами є договором перевезення. Законом встановлена спеціальна вимога до порядку укладення даного виду договорів. Відповідно до частини 3 статті 909 Цивільного кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно пункту 1.1. договору №ДГ-2201/14 предметом договору є взаємовідносини сторін, які виникають при плануванні, взаєморозрахунках і здійсненні перевезення вантажів автомобільним транспортом по території України, а також країн близького і далекого зарубіжжя.

Відповідно до пункту 1.2. договору від 22 січня 2014 року перевізник на підставі письмових заявок від експедитора виконує транспортне перевезення вантажу шляхом залучення транспортних засобів належних перевізнику, у відповідності до умов даного договору і заявок.

З матеріалів справи вбачається, що того ж дня, 22 січня 2014 року, перевізнику надійшла заявка №52/14 на перевезення вантажів автотранспортом за маршрутом м. Шатобріан (Франція) - м. Саверн (Франція) - н/п Ягодин (Волинська область) - м. Київ. Умови заявки погоджені перевізником - документ з підписом та печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛСЕН" направлений замовнику перевезення.

Вартість перевезення, згідно заявки склала 32728,94 грн. Форма оплати -безготівкова, протягом 10 банківських днів після отримання оригіналів документів (рахунок, акт, договір, CMR), які за звичаями ділового обороту, що склалися в галузі вантажних перевезень, підтверджують належне виконання послуги та є підставою для здійснення оплати.

На підтвердження укладення договору перевезення №ДГ-2201/14 та на виконання вимоги частини 3 статті 909 Цивільного кодексу України, сторонами складені коносаменти у вигляді міжнародних товаротранспортних накладних CMR А№0608990 та А№0608988.

Позивач не отримував від Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 та вантажоодержувача будь-яких зауважень та застережень, що підтверджується відміткою відповідальної особи вантажоодержуваяча в графі № 24 накладних CMR, а також підписаним сторонами договором, Актом надання послуг № 35 від 29 січня 2014 року.

Позивач у позовній заяві вказує, що оригінали документів, отримання, яких за умовами заявки, є підставою проведення оплати були направлені на адресу відповідача 18 лютого 2014 року та вручені Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 18 лютого 2014, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, 25 лютого 2014 року. З наступної дати - 26 лютого 2014 року 10 банківських днів, визначених для проведення оплати минули 11 березня 2014 року. З 12 березня 2014 року у правовідносинах, що склалися між сторонами, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 виступив боржником, який прострочив виконання грошового зобов'язання на суму 32728,94 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що 21 травня 2014 року відповідач здійснив часткову оплату виконаного перевезення у сумі 2000,00 грн., у зв*язку з чим заборгованість Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 перед позивачем склала суму у розмірі 30728,94 грн.

Позивачем, як вбачається з матеріалів справи з 12 березня 2014 року по 20 травня 2014 року та з 01 червня 2014 року по 30 червня 2015 року були нараховані Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 інфляційні збитки в сумі 21285,11 грн. Також позивачем з 12 березня 2014 року по 20 травня 2014 року та з 21 травня 2014 року по 31 жовтня 2015 року були нараховані Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 річні відсотки в сумі 1524,38 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову виходячи з того, що до спірних правовідносин між позивачем та відповідачем щодо виконання міжнародного перевезення вантажу слід застосовувати положення Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення, до якої приєдналась Україна, оскільки застосування положень цієї Конвенції має пріоритет перед національним законодавством. До того ж, відповідно до статті 926 Цивільного кодексу України позовна давність, порядок пред'явлення позовів у спорах, пов'язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Згідно статті 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення термін позовної давності для вимог, що випливають з перевезення, на яке поширюється ця Конвенція, встановлюється в один рік. Відлік терміну позовної давності починається: у випадку часткової втрати чи пошкодження вантажу, або прострочення в доставці - з дня доставки; у випадку втрати всього вантажу - з тридцятого дня по закінченню узгодженого терміну доставки, або, за відсутності такого терміну, - з шістдесятого дня після прийняття вантажу перевізником для перевезення; у всіх інших випадках - по закінченню тримісячного терміну з дня укладання договору перевезення. День початку відліку терміну позовної давності у термін не зараховується.

Договір та заявка на перевезення були укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛСЕН" та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 22 січня 2014 року. Тобто, за приписами статті 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення, відлік річного терміну позовної давності за вимогою позивача розпочався 23 квітня 2014 року та сплинув 23 квітня 2015 року.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права права або інтересу.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені); про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації. У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості; про переведення на співвласника прав та обов'язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності (стаття 362 цього Кодексу); у зв'язку з недоліками проданого товару (стаття 681 цього Кодексу); про розірвання договору дарування (стаття 728 цього Кодексу); у зв'язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу); про оскарження дій виконавця заповіту (стаття 1293 цього Кодексу).

Згідно частини 3 статті 925 Цивільного кодексу України до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Таким чином, строк позовної давності сплинув 23 квітня 2015 року.

Відповідно до частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив строку позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови від позову.

Враховуючи зазначені правові норми та те, що матеріали справи містять заяву відповідача про застосування позовної давності, суд вважає, що позивач звернувся до суду з вимогами після спливу встановленого строку позовної давності, що в силу статті 267 Цивільного кодексу України є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 263, 256, 257, 258, 267, 925 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 23.12.2015 р.

Суддя П.В. Хотенець