ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2015 р.Справа № 922/6211/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховій А.В.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Харківблагоустрій", м. Харків
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 5 635,79 грн.
за участю представників сторін:

представник позивача - ОСОБА_2, довіреність від 05.01.2015 р.;

представник позивача - ОСОБА_3, довіреність 05.01.2015 р.;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Комунальне підприємство "Харківблагоустрій", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якій просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму боргу 5 384,15 грн., в тому числі: основного боргу - 4 396,52 грн., інфляційних збитків - 1 148,35 грн., 3% річних - 90,92 грн., а також суму судового збору.

Свої вимоги мотивує неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором з надання послуг по санітарному очищенню прилеглої території №1058 від 11.06.2012 року в частині оплати за надані послуги.

Ухвалою господарського суду від 02 грудня 2015 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 14 грудня 2015 року.

Ухвалою господарського суду від 14 грудня 2015 року розгляд справи було відкладено на 24 грудня 2015 року у зв'язку з неявкою відповідача по справі.

В судовому засіданні 24.12.2015 р. представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Також зазначили, що в позовній заяві в прохальній частині допущено помилку, а саме: невірно зазначена загальна сума боргу замість 5 635,79 грн. вказано 5 384,15 грн.

Суд, дослідивши прохальну частину позовної заяви та перевіривши загальну суму боргу, яка складається з основного боргу, інфляційних збитків та 3% річних, продовжує розгляд справи з урахуванням вищезазначених обставин.

Відповідач у призначене 24.12.2015 р. судове засідання не з'явився, правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав. На адресу суду повернулась ухвала господарського суду від 02 грудня 2015 року про порушення провадження у справі без вручення адресатові з позначкою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання", яка була направлена на адресу, вказану у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до вимог частин 1, 3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як визначено у п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд установив наступне.

Між Комунальним підприємством Харківблагоустрій (Виконавець) і Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Замовник) укладений договір з надання послуг по санітарному очищенню прилеглої території № 1058 від 11.06.2012 року (надалі Договір), відповідно до предмету якого Виконавець зобов'язується надавати послуги по санітарному очищенню прилеглої території, яка знаходиться в користуванні Замовника, а Замовник зобов'язується прийняти та сплатити Виконавцеві надані послуги.

У відповідно до п. 2.2 Договору Замовник зобов'язаний: вчасно проводити оплату Виконавцеві за надані послуги із санітарного очищення прилеглої території, в розмірах і строки, передбачені розділом 4, 5 даного Договору.

Згідно п. 4.1. Договору оплата за Договором робиться Замовником шляхом часткової передплати грошових коштів (до 100 %) на розрахунковий рахунок Виконавця до 5 числа поточного місяця. Остаточний розрахунок за Договором робиться до 30 числа поточного місяця.

Пунктом 4.3. Договору зазначено, що послуги вважаються виконаними, якщо до 01 числа місяця, що йде за звітним, Виконавцю не надійшла письмова претензія від Замовника.

Даний договір набирає чинності з 01 липня 2012 року і діє до 01 липня 2013 року (пункт 10.1. Договору).

Як зазначено у п. 10.3. Договору, якщо одна із сторін за 30 днів до закінчення строку дії договору не повідомить іншу сторону про намір розірвати Договір, то даний Договір пролонгується на тих же умовах і на той же строк.

На виконання умов укладеного Договору в період з травня 2014 року по жовтень 2015 року позивачем надавалися послуги по санітарному очищенню прилеглої території.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобов'язання за договором щодо оплати за надані послуги належним чином не виконав, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 4 396, 52 грн.

15.05.2014 року відповідачу була направлена рекомендованим листом претензія № 316 про стягнення основного боргу у розмірі 1054, 20 грн. 13.10.2014 року відповідачу була направлена рекомендованим листом претензія про стягнення основного боргу у розмірі 1377, 20 грн.

06.11.2015 року відповідачу була направлена рекомендованим листом претензія № 814 про стягнення основного боргу у розмірі 4396, 52 грн. Станом на час розгляду справи відповідь на претензії позивач не отримав. Суму боргу за Договором в розмірі 4396 грн. 52 коп. відповідач не сплатив.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами статей 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

За змістом статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (стаття 901 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, Між Комунальним підприємством Харківблагоустрій і Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір з надання послуг по санітарному очищенню прилеглої території № 1058 від 11.06.2012 року

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір з надання послуг по санітарному очищенню прилеглої території № 1058 від 11.06.2012 року як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з надання послуг по санітарному очищенню прилеглої території.

Відповідно до ч. 1 ст. 902 Цивільного кодексу України Виконавець повинен надати послугу особисто.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Позивач у позовній заяві зазначив, що ним в період з травня 2014 року по жовтень 2015 року надавалися відповідачу послуги по санітарному очищенню прилеглої території.

Пунктом 4.3. Договору зазначено, що послуги вважаються виконаними, якщо до 01 числа місяця, що йде за звітним, Виконавцю не надійшла письмова претензія від Замовника.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано до суду доказів невиконання позивачем обовязків за Договором з надання послуг по санітарному очищенню прилеглої території № 1058 від 11.06.2012 року.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином були виконані умови договору з надання послуг по санітарному очищенню прилеглої території № 1058 від 11.06.2012 року.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 4.1. Договору оплата за Договором робиться Замовником шляхом часткової передплати грошових коштів (до 100 %) на розрахунковий рахунок Виконавця до 5 числа поточного місяця. Остаточний розрахунок за Договором робиться до 30 числа поточного місяця.

Виходячи з положень ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, як свідчать матеріали справи відповідач не виконав зобов'язання по сплаті за надані послуги за період з травня 2014 року по жовтень 2015 року.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене та з урахуванням вимог чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позивач зобов'язання за Договором з надання послуг по санітарному очищенню прилеглої території № 1058 від 11.06.2012 року виконав в узгодженому порядку, що не спростовується відповідачем. Проте відповідач, в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов Договору, не оплатив вартість поставленого товару, доказів на підтвердження виконання взятих на себе договірних зобов'язань в повному обсязі суду не надав.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому статтями 32, 33 ГПК України порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, не надав суду доказів сплати позивачу грошових кошти в сумі 4396, 52 грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства Харківблагоустрій обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Позивачем, за неналежне виконання грошових зобов'язань нараховано до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 90, 92 та інфляційні збитки в розмірі 1 148, 35 грн. грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних збитків та 3% річних суд дійшов висновку, що в даному випадку арифметично вірний розмір інфляційних збитків та 3% річних складає 1 146,24 грн. та 100,84 грн. Втім, відповідно до ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Оскільки в матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про вихід за межі позовних вимог, вимога про стягнення 3% річних у розмірі 90,92 грн. підлягає задоволенню повністю, інфляційні збитки в сумі 2,11 грн. нараховані неправомірно, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Комунального підприємства "Харківблагоустрій" підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаючи судові витрати в даній справі на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 11, 509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 627, 629, 901-903 Цивільного кодексу України , статтею 193Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (61136, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Харківблагоустрій" (61052, м. Харків, вул. Конторська, буд. 35, ) суму основного боргу за Договором з надання послуг по санітарному очищенню прилеглої території № 1058 від 11.06.2012 року за період з травня 2014 року по жовтень 2015 року включно в сумі 4 396 (чотири тисячi триста дев'яносто шість) грн. 52 коп., інфляційні збитки в розмірі 1 146 (одна тисяча сто сорок шість) грн. 24 коп., 3% річних у сумі 90 (дев'яносто) грн. 92 коп. та судові витрати в розмірі 1 217 (одна тисяча двісті сімнадцять) грн. 55 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення інфляційних збитків у розмірі 2,11 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_4

справа №922/6211/15