ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року Справа № 922/5074/13

Вищий господарський суд України в складі колегії

суддів:Грейц К.В. - головуючого (доповідача), Бакуліної С.В., Поляк О.І.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія"Нафтогаз України"
на постановувід 22.09.2015
Харківського апеляційного господарського суду
у справі Господарського суду Харківської області № 922/5074/13
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія"Нафтогаз України"
до Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території"
простягнення 3315730,77грн,
за участю представників: позивача - Ященко Р.Ю.
відповідача - Закаблуков А.С.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.06.2014 у справі №922/5074/13 (суддя Суслова В.В.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.09.2014 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., судді Гетьман Р.А., Кухар В.І.), частково задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) до Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території" (далі - відповідач) про стягнення 3315730,77грн за неналежне виконання умов договору про купівлю-продаж природного газу №14/2336/11 від 30.09.2011, з яких основний борг - 2236954,16грн, пеня - 356806,35грн, штраф 7% -573341,34грн, інфляційні втрати - 9719,55грн, 3% річних - 138909,37грн. Зменшено розмір штрафних санкцій за клопотанням відповідача на 90%. Стягнено з відповідача на користь позивача пеню в сумі 34418,70грн, 7% штрафу в сумі 57334,14грн, 3% річних в сумі 138909,37грн, інфляційні втрати в сумі 861,46грн. В частині стягнення основної суми боргу в розмірі 2236954,16грн провадження у справі припинено за відсутністю предмету спору. Відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 322387,65грн пені, з яких до суми 12619,37грн застосовано позовну давність за заявою відповідача, 516007,20грн 7% штрафу та 8858,09грн інфляційних втрат. Відстрочено виконання рішення за клопотанням відповідача до 31.12.2014.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.10.2014 рішення Господарського суду Харківської області від 05.06.2014 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.09.2014 у справі № 922/5074/13 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 309767,00грн та 7% штрафу в сумі 516007,20грн скасовано і в цій частині направлено справу на новий розгляд до місцевого господарського суду. Також вказані судові акти скасовано і в частині надання відстрочки виконання рішення до 31.12.2014 та відмовлено в задоволенні клопотання про відстрочку виконання рішення. В решті рішення та постанова у справі залишені без змін.

За результатами здійснення нового розгляду справи в частині незадоволених вимог позивача про стягнення 309767,00грн пені та 516007,20грн 7%штрафу, рішенням Господарського суду Харківської області від 23.12.2014 (суддя Прохоров С.А.) позовні вимоги задоволені частково, стягнено з відповідача на користь позивача 344186,98грн пені та 573341,34грн 7% штрафу. В задоволенні вимог в частині стягнення 12619,37грн пені відмовлено.

Харківський апеляційний господарський суд, здійснюючи апеляційний перегляд в зв'язку зі скаргою відповідача, постановою від 11.02.2015 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Слободін М.М, судді Гончар Т.В., Гребенюк Н.В.) рішення місцевого господарського суду скасував, прийнявши нове рішення про відмову в позові.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.04.2015 рішення Господарського суду Харківської області від 23.12.2014 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 11.02.2015 у справі № 922/5074/13 скасовано, справу направлено на новий розгляд до місцевого господарського суду.

За результатами здійснення нового розгляду справи №922/5074/13, рішенням Господарського суду Харківської області від 18.06.2015 (суддя Доленчук Д.О.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.09.2014 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Барабашова С.В., судді Істоміна О.А., Тарасова І.В.), відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 309767,00грн пені та 516007,20грн 7%штрафу.

Позивач з рішенням та постановою у справі не згоден, в поданій касаційній скарзі просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача 344186,98грн пені та 573341,34грн 7% штрафу, посилаючись на порушення попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. ст. 22, 525, 526, 549-552, 599, 617, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 42, 47, 43, 83, 84 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, скаржник вважає, що оскільки нарахування штрафних санкцій здійснювалося ним, зокрема, і до підписання договорів про організацію взаєморозрахунків, то дія зазначених правочинів не може поширюватись на відносини, що виникли до моменту їх укладення. Крім того, за твердженням скаржника, договори про організацію взаєморозрахунків жодним чином не можуть обмежувати його прав на стягнення штрафних санкцій, які нараховувались не тільки на суму, що передбачена на погашення різниці в тарифах, а і на суму, яка не підпадала під договори про організацію взаєморозрахунків.

Відзив на касаційну скаргу відповідач не надав.

Заслухавши пояснення присутніх у відкритому судовому засіданні представників сторін, перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що 30.09.2011 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та Харківським обласним комунальним підприємством "Дирекція розвитку інфраструктури території" (покупець) укладено договір №14/2336/11 на купівлю-продаж природного газу, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у IV кварталі 2011р. та у 2012 році імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього договору (п.1.1 договору); газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями (п.1.2 договору); продавець передає покупцеві з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року газ в обсязі до 29716,0 тис. м3 (п.2.1 договору); приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу, обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п.3.3 договору); не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.3.4 договору); ціна за 1000 м3 природного газу, всього з ПДВ, становить 1309,20грн (п.5.2 договору); оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати обсягів газу протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1 договору); у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу (п.7.2 договору); договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.10.2011 до 31.12.2012, а в частині проведення розрахунків за газ та послуги з його транспортування - до повного погашення заборгованості (п.11.1 договору).

На виконання умов договору, позивач поставив протягом жовтня 2011 року - грудня 2012 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 34044329,41грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами-приймання передачі.

Втім, відповідач розраховувався за поставлений газ несвоєчасно та не в повному обсязі, сплативши станом на 30.09.2013 суму 31807375,25грн.

Зазначаючи про те, що станом на 30.09.2013 сума боргу Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території" за договором від 30.09.2011 №14/2336/11 складає 2236954,16грн, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 07.12.2013 звернулось до господарського суду з позовом про стягнення цієї суми та нарахованих відповідачеві за неналежне виконання зобов'язання пені в сумі 356806,35грн, 7% штрафу в сумі 573341,34грн, інфляційних втрат у сумі 9719,55грн та 3 % річних у сумі 138909,37грн.

Під час первісного розгляду справи, 11.02.2014 між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації, Харківським обласним комунальним підприємством "Дирекція розвитку інфраструктури території", Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" укладено договір №76/30 про організацію взаєморозрахунків, на виконання якого основна заборгованість перед позивачем в сумі 2236954,16грн повністю сплачена відповідачем, в зв'язку з чим провадження у справі правомірно було припинене судами на підставі п.11 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Вирішуючи спір у справі втретє, в частині вимог про стягнення 309767,00грн пені та 516007,20грн 7%штрафу, попередні судові інстанції виходили з того, що, уклавши договори про організацію взаєморозрахунків та спільні протокольні рішення, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу від 30.09.2011 №14/2336/11, та додатково встановили, що після виконання цих правочинів вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору, в зв'язку з чим, встановивши також, що проведення остаточного розрахунку за поставлений природний газ відбулося в порядку, передбаченому договорами про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями, дійшли висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені та штрафу.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками попередніх судових інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в оспорюваних сумах пені і штрафу, з огляду на таке.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов'язок суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що сплата заборгованості за поставлений газ по договору від 30.09.2011 №14/2336/11 здійснювалась відповідачем, зокрема, внаслідок підписання сторонами спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, укладених на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій" (із змінами), а саме: від 21.11.2011 №2779/Н, від 15.12.2011 №3005/Н, від 19.01.2012 №156, від 20.02.2012 №522, від 20.03.2012 №878, від 20.04.2012 №1400, від 18.05.2012 №1729/1, від 20.06.2012 №1989, від 07.08.2012 №86/517, від 19.10.2012 №2799, від 20.12.2012 №3302, від 23.01.2013 №226, від 20.02.2013 №513, від 20.03.2013 №726, від 19.04.2013 №1001, від 20.08.2013 №1532, від 19.09.2013 №1651, а також внаслідок укладення договорів про організацію взаєморозрахунків від 07.08.2012 №86/517, від 20.08.2012 №124/517, від 04.10.2012 №192/517, від 01.12.2012 №355/517з, від 01.12.2012 №356/517з, від 20.12.2012 №1274/517з, від 11.02.2014 №76/30.

Попередні судові інстанції дійшли вірних висновків, що, уклавши договори про організацію взаєморозрахунків та підписавши спільні протокольні рішення, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу від 30.09.2011 №14/2336/11, та додатково встановили, що після виконання цих правочинів вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору (п. 15 договорів), а щодо спільних протокольних рішень - сторони несуть відповідальність саме за їх невиконання (п. 4 спільних протокольних рішень).

При цьому, можливість існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог цими правочинами не передбачена.

Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення штрафних санкцій необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями, а також договорами про організацію взаєморозрахунків, втім, враховуючи, що вказані договори виконані належним чином підстави нарахування і стягнення санкцій відсутні (аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 у справі №5011-35/1272-2012-42/527-2012, від 25.03.2015 у справі №924/1265/13, від 01.07.2015 у справі №924/1230/14, від 16.09.2015 у справі №917/2520/14).

Посилання скаржника на те, що останній договір про організацію взаєморозрахунків, внаслідок підписання якого відповідач повністю розрахувався за поставлений природний газ по договору від 30.09.2011 №14/2336/11, сплативши грошові кошти в сумі 2236954,16грн, укладено вже після звернення до суду з цим позовом, а отже стягнення штрафних санкцій, нарахованих на цю сум, на його думку, є обґрунтованим, колегія суддів відхиляє, оскільки, уклавши вказаний договір про організацію взаєморозрахунків, позивач визнав та погодив прийняти до сплати лише існуючу за договором від 30.09.2011 №14/2336/11 заборгованість відповідача в сумі 2236954,16грн, поряд з цим узгодивши, що після виконання зобов'язання він не матиме жодної претензії до відповідача стосовно предмету договору (погашення заборгованості останнього за спожитий у 2012 році природний газ за договором від 30.09.2011 №14/2336/11).

Відтак, враховуючи встановлення судами обставин здійснення відповідачем остаточного розрахунку за поставлений природний газ в порядку, який передбачений договорами про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями, колегія суддів погоджується з висновками попередніх судових інстанцій, що позовні вимоги про стягнення 309767,00грн пені та 516007,20грн 7%штрафу не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в оспорюваних сумах пені і штрафу, а зводяться до намагання надати їм перевагу та переоцінити встановлені судами обставини, що за приписами ст. ст. 1115, 1117 Господарського процесуального кодексу України перебуває поза процесуальними межами повноважень суду касаційної інстанції.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини встановлені господарськими судами попередніх інстанцій на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки судів щодо відмови в позові відповідають цим обставинам, у зв'язку з чим підстав для скасування оскаржуваних судових актів та задоволення вимог касаційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.09.2015 у справі Господарського суду Харківської області № 922/5074/13 залишити без змін.

Головуючий суддя К.В. Грейц

Судді С.В.Бакуліна

О.І.Поляк