РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2015Справа №910/28584/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Медгарант"

до ОСОБА_1 дитячої спеціалізованої лікарні "Охматдит" МОЗ України

про стягнення 778 139,19 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 11.09.2015)

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність № 408 від 19.05.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Медгарант" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 дитячої спеціалізованої лікарні "Охматдит" МОЗ України про стягнення 778139,19 грн., з яких: заборгованість у розмірі 418590,00 грн., 3% річних у розмірі 35574,42 грн., інфляційні втрати у розмірі 323973,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором № 20/09/5 про закупівлю товарів за державні кошти від 20.09.2012 в частині оплати за поставлений товар, у звязку із чим, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 418590,00 грн. У звязку із прострочення грошового зобовязання, позивачем нараховані 3% річних у розмірі 35574,42 грн., інфляційні втрати у розмірі 323973,77 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2015 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 910/28584/15, розгляд справи призначено на 26.11.2015.

25.11.2015 через канцелярію суду від позивача надійшли документи по справі.

26.11.2015 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначив, що невиконання умов договору щодо оплати поставленого позивачем товару виникло у звязку із тим, що в грудні 2012 року Державним казначейством України було проведено обмеження виплат по капітальним видаткам. Також, відповідач вказує, що є бюджетною установою і тому не в змозі виконати договірні зобовязання без належного фінансування з боку держави.

В судовому засіданні 26.11.2015 оголошено перерву до 22.12.2015.

Представник позивача в судовому засіданні 22.12.2015 надав суду клопотання, в якому просив суд зазначити вірне найменування відповідача ОСОБА_1 дитяча спеціалізована лікарня "Охматдит" МОЗ України.

З огляду на те, що в ухвалі суду від 09.11.2015 допущено описку щодо найменування відповідача, ухвалою від 22.12.2015 виправлено допущену описку.

Представник позивача надав пояснення по суті позовних вимог, підтримав вимоги з підстав викладених в позові, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги в частині основного боргу, а в частині 3% річних та інфляційних втрат у розмірі просив суд здійснити перерахунок.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 22.12.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

20.09.2012 між ОСОБА_1 дитячою спеціалізованою лікарнею "Охматдит" МОЗ України (замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Медгарант" (постачальник, позивач) укладений договір про закупівлю товарів за державні кошти №20/09/5 (далі договір), відповідно до умов якого постачальник зобовязується поставити устаткування медичне, хірургічне та ортопедичне код 33.10.1. (лот 4 рентгенівська діагностична С-подібна мобільна; лот 5 рентген апарат хірургічний), надалі товар, кількість, асортимент та ціна товару якого визначена у специфікації (додаток № 1), а замовник зобовязується прийняти і оплатити вартість товару та інших елементів повязаних з виконанням зобовязань по договору безпосередньо постачальником.

Відповідно до п. 1.3. договору, обсяги закупівлі товарів (робіт або послуг) можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

Постачальник зобов'язаний передати замовнику товар, номенклатура, асортимент, кількість і якість якого відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства України (п. 2.1. договору).

Товар, що постачається, повинен мати необхідні сертифікати, реєстраційні посвідчення або свідоцтва про реєстрацію, затверджені в установленому порядку; супроводжуватися документами щодо кількості, найменування, виробника (п. 2.3. договору).

Вартість договору, згідно і п. 3.2. договору, складає 1760000,00 грн. без ПДВ.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що в залежності від дати та обсягу надходження бюджетних коштів оплата товару здійснюється замовником шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника в розмірі до 30% попередньої оплати загальної вартості на термін не більше 3-х місяців, п. 1 на підставі рахунків-фактур.

Згідно із п. 5.1. договору, товар повинен бути поставлений за адресою замовника, а саме: Україна, м. Київ, вул. Чорновола, 28/1, на протязі 90 днів з моменту попередньої оплати, терміном вересень-грудень 2012 року, але не пізніше останнього робочого дня.

Відповідно до п. 5.5. договору, датою поставки вважається дата видаткової накладної та акту приймання-передачі, яка підписується матеріально-відповідальними особами замовника та постачальника.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2012, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором.

Позивач, на виконання умов договору поставив, а відповідач прийняв товар, погоджений сторонами у специфікації до договору (додаток №1) на суму 1760000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №MG1/-00985 від 06.12.2012, довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей №1867 від 06.12.2012, актом №MG1/-00985 приймання-передачі обладнання від 06.12.2012.

09.01.2013 між сторонами підписано акт прийому-передачі та введення в експлуатацію поставленого позивачем товару (система рентгенівська діагностична С-подібна мобільна MCA PRIME торгової марки GMM).

Відповідачем часткову оплату за поставлений товар у розмірі 1341410,00 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку від 28.12.2012, у звязку із чим, розмір заборгованості відповідача перед позивачем за договором № 20/09/5 про закупівлю товарів за державні кошти від 20.09.2012 складає 418590,00 грн.

Враховуючи наявність заборгованості за договором у розмірі 418590,00 грн. та прострочення відповідачем грошового зобовязання, позивачем нараховані 3% річних у розмірі 35574,42 грн. за період з 31.12.2012 по 30.10.2015 та інфляційні втрати у розмірі 323973,77 грн. за період з 01.01.2013 по 30.10.2015.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, позивачем на виконання умов договору №20/09/5 про закупівлю товарів за державні кошти від 20.09.2012, специфікації до договору (додаток №1) поставлено відповідачу товар на суму 1760000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №MG1/-00985 від 06.12.2012, довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей №1867 від 06.12.2012, актом №MG1/-00985 приймання-передачі обладнання від 06.12.2012.

Частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

В пункті 4.1. договору сторони погодили, що в залежності від дати та обсягу надходження бюджетних коштів оплата товару здійснюється замовником шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника в розмірі до 30% попередньої оплати загальної вартості на термін не більше 3-х місяців. Строків оплати іншої частини вартості товару сторонами в договорі не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В пункті 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розяснено, що у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Таким чином, відповідно до приписів ст. 692 ЦК України, відповідач зобовязаний здійснити повну оплату поставленого позивачем товару за видатковою накладною №MG1/-00985 від 06.12.2012 після його прийняття, а відтак, строк оплати поставленого відповідачу товару настав.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, розмір заборгованості відповідача перед позивачем за договором №20/09/5 про закупівлю товарів за державні кошти від 20.09.2012 у сумі 418590,00 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем визнаний.

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що у грудні 2012 року Державним казначейством України було проведено обмеження виплат по капітальним видаткам. Відповідач зазначив, що було надано до ГУ ДКСУ Шевченківського району міста Києва на оплату платіжне доручення №4167 від 10.12.2012 на суму 418590,00 грн., а тому всі зобовязання з боку відповідача було виконано. Також, відповідач зазначив, що кредиторська заборгованість в сумі 418590,00 грн. буде погашена по мірі надходження коштів з Державного бюджету України.

Проте, вищенаведені посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування не приймається судом до уваги, з огляду на наступне.

Статтею 49 Бюджетного кодексу України визначено порядок здійснення платежів відповідно до взятих бюджетних зобов'язань. Так, розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов'язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, якщо інше не передбачено бюджетним законодавством, визначеним пунктом 5 частини першої статті 4 цього Кодексу.

Отже, з огляду на положення Бюджетного кодексу України, фінансування програм з державного бюджету здійснюється лише за наявності бюджетних коштів.

Водночас, у розумінні частиною 1 статті 212 ЦК України, настання або зміна прав та обов'язків ставиться в залежність від настання (ненастання) після укладення правочину в майбутньому певних обставин.

Однак, зі змісту договору, вбачається, що сторонами не було передбачено можливості зміни прав та обов'язків сторін за договором в частині порядку оплати товару, у звязку із відсутністю бюджетного фінансування та здійснення оплати за поставлений товар лише у разі надходження коштів з Державного бюджету України.

Натомість, сторони, укладаючи договір, поставили в залежність від дати та обсягу надходження бюджетних коштів тільки здійснення оплати 30% від вартості товару, а пунктом 6.1.1. договору на відповідача покладено обовязок щодо своєчасно та в повному обсязі оплачувати за поставлений товар.

При цьому, за змістом частини другої статті 617 ЦК України, частини другої статті 218 ГК України відсутність бюджетних коштів, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Також, суд зазначає, що у разі відсутності фінансування, позивач та відповідач на підставі п. 1.3. договору могли зменшити обсяги закупівлі товару.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки, невиконане зобов'язання за договором у розмірі 418590,00 грн. підтверджується матеріалами справи, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення основного боргу.

Позивачем, також, заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 35574,42 грн. за період з 31.12.2012 по 30.10.2015 та інфляційні втрати у розмірі 323973,77 грн. за період з 01.01.2013 по 30.10.2015.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобовязання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобовязання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Розрахунки 3% річних є арифметично вірними, у звязку із чим, позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних у розмірі 35574,42 грн. підлягають задоволенню.

Перевіривши розрахунки інфляційних втрат у межах визначених позивачем періодів, судом встановлено, що розмір втрат від інфляції складає 314320,44 грн., у звязку із чим, вимоги у даній частині підлягають задоволенню частково.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Медгарант" частково.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 дитячої спеціалізованої лікарні "Охматдит" МОЗ України (01135, м. Київ, вул. В. Чорновола, 28/1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Медгарант" (02132, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, будинок 26, літера А, неж. прим. з №1 №16, групи прим. №178; ) заборгованість у розмірі 418590,00 грн., 3% річних у розмірі 35574,42 грн., інфляційні втрати у розмірі 314320,44 грн., судові витрати у розмірі 11527,27 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 29.12.2015.

Суддя С.О. Турчин