ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.12.15р. Справа № 904/9365/15

За позовом Державної бюджетної установи охорони здоров'я Республіки Крим "Кримський республіканський клінічний центр фтизіатрії та пульмонології", м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

про відшкодування збитків у сумі 160332 грн 52 коп.

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1, паспорт серії АЕ №711351, виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 19.06.1997

СУТЬ СПОРУ:

Державна бюджетна установа охорони здоров'я Республіки Крим "Кримський республіканський клінічний центр фтизіатрії та пульмонології" (далі - позивач) звернулася до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення збитків у сумі 160332,52 грн, заподіяних відповідачем внаслідок порушення умов договору зберігання б/н, укладеного між сторонами 17.12.2013.

Позивач участь свого повноважного представника у засідання суду не забезпечив та витребуваних судом документів не надав, але 30.11.2015 надіслав до суду електронне клопотання про розгляд справи за відсутності його представника у зв'язку з неможливістю останнього приймати участь у засіданні. Аналогічне клопотання надійшло до суду 07.12.2015. 18.12.2015 до суду надійшло клопотання позивача відкласти розгляд справи для надання часу для підготовки та надання витребуваних судом документів та забезпечення присутності представника в судовому засіданні. Клопотання відхиляється судом, оскільки справа розглядається в третьому судовому засіданні, встановлений статтею 69 ГПК України строк розгляду справи закінчується 26.12.2015, що робить неможливим подальше відкладення розгляду спору.

Відповідач надав відзив, у якому проти позову заперечив, вважає, що позивач не має відношення до договору зберігання від 17.12.2013, оскільки договір був укладений з Кримською республіканською установою "Територіальне медичне відділення "Протитуберкульозний диспансер", а також зазначив, що прийняв від позивача на зберігання 200 тон вугілля за актом від 17.12.2013, а через певний час повернув всі 200 тон. Претензія стосовно якості вугілля була отримана ним від поклажодавця лише через 7 місяців після повернення останньої партії вугілля.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Кримська республіканська установа "Територіальне медичне об'єднання "Протитуберкульозний диспансер" (відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я Республіки Крим № 129 від 25.11.2014 перейменована в Державну бюджетну установу охорони здоров'я Республіки Крим "Кримський республіканський клінічний центр фтизіатрії та пульмонології) та фізична особа-підприємець ОСОБА_1 17 грудня 2013 року уклали договір відповідального зберігання.

Предметом даного договору становить зобов'язання зберігача прийняти від поклажодавця вугілля у кількості 200 тон на загальну суму 294 400 грн. та здійснювати його зберігання на умовах, встановлених чинним законодавством.

За актом прийому-передачі без номера та дати позивач передав відповідачу на зберігання 120 тон вугілля марки ДГОМ 13-50 на суму 176160 грн та 80 тон вугілля марки АМ 13-25 на суму 118240 грн, а всього на суму 294 400,00 грн.

26 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом з вимогами стягнути з відповідача збитки в розмірі 160 332,52 грн. В обгрунтування позову зазначено, що відповідач повернув зі зберігання вугілля, яке не відповідає якості вугілля, що було передане на зберігання, а також не повернув 68,08 тон вугілля марки ДГОМ 13-50 та 24,140 тон вугілля марки АМ 13-25.

Відповідач проти позову заперечив та вказав, що згідно акта приймання-передачі від 17 грудня 2013 року він прийняв від позивача на зберігання вугілля марки ДГОМ 13-50 в кількості 120 тон та марки АМ 13-25 в кількості 80 тон.

Надалі зберігач передав позивачу з відповідального зберігання вугілля марки ДГОМ 13-50 в кількості 120 тон та вугілля марки 80 тон згідно актів приймання-передачі: від 27 грудня 2013 року - вугілля марки ДГОМ 13-50 в кількості 10 тон; від 20 січня 2014 року - вугілля марки ДГОМ 13-50 в кількості 10 тон, вугілля марки АМ 13-25 в кількості 5 тон; від 07 лютого 2014 року - вугілля марки ДГОМ 13-50 в кількості 10 тон, вугілля марки АМ 13-25 в кількості 5 тон; від 28 лютого 2014 року - вугілля марки ДГОМ 13-50 в кількості 10 тон; від 21 березня 2014 року - вугілля марки ДГОМ 13-50 в кількості 5 тон; від 01 квітня 2014 року - вугілля марки АМ 13-25 в кількості 5 тон; від 19 серпня 2014 року - вугілля марки ДГОМ 13-50 в кількості 6,92 тони, вугілля марки АМ 13-25 в кількості 24,14 тон; від 19 листопада 2014 року - вугілля марки ДГОМ 13-50 в кількості 68,08 тон, вугілля марки АМ 13-25 в кількості 40,86 тони.

Отже зберігач передав зі зберігання всю кількість вугілля, яку прийняв на зберігання.

Вся зазначена кількість товару була доставлена на адресу: м. Білогірськ, с. Криничне, відділення № 5 позивача та прийнята представником відокремленого структурного підрозділу № 5 позивача.

Претензія по якості вугілля отримана при зустрічі з представником поклажодавця в червні 2015 року - через 7 місяців після передачі останньої партії зі зберігання.

Інших претензій не отримував та ніяких відповідей на жодну претензію не надавав. Надані в складі позовної заяви позивача відповіді № 48 від 15 грудня 2014 року та № 19 від від 10 лютого 2015 року не надавав та на них стоїть не його підпис.

Враховуючи обставини справи, надані матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Статтями 949-950 ЦК України передбачено, що зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Відповідачем до справи надані акти на повернення позивачу зі зберігання всієї кількості вугілля, що було передане йому на зберігання. В позовній заяві позивач зазначив для надсилання йому кореспонденції адресу, що знаходиться на не окупованій території України. Ухвали суду надсилались позивачу на вказану ним адресу, всі вони ним отримані. Під час розгляду справи відбулось три судових засідання, але в жодне з них представник позивача не прибув, позивач не надав витребувані судом матеріали, в тому числі і оригінали для огляду. В підтвердження доводів щодо неналежної якості вугілля позивачем надана копія акта від 19.11.2014, який складений та підписаний працівниками позивача. В акті зазначено, що вугілля має сторонні домішки і не відповідає тому, яке було передане на зберігання. Відомості про присутність при огляді відповідача або його представника, або повідомлення відповідача про ці дії в акті відсутні.

Згідно Інструкції П-7 "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання з якості" від 23 липня 1975р. у разі виявлення неякісного товару виклик представника постачальника є обов'язковий.

З наданих матеріалів вбачається, що в лабораторних умовах дослідження якості вугілля не здійснювалось, тому слід визнати відсутність належних та допустимих доказів, які б давали можливість підтвердити доводи позивача про неналежну якість вугілля.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У даній справі позивач не надав належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, тому позов слід визнати необгрунтованим і в його задоволення відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати в сумі 2 404,99 грн покладаються на позивача. Решта зайво сплаченого судового збору відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" може бути повернута позивачу за його клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати в сумі 2404,99 грн покласти на позивача.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 28.12.2015.

Суддя В.Д. Воронько