ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2015 р. Справа № 922/4463/15

Колегія суддів у складі:головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.,суддя Потапенко В.І. , суддя Плужник О.В.

при секретарі Кузнецовій І.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність б/н від 05.11.2015 р.

відповідача - ОСОБА_2, довіреність б/н від 05.11.2015 р., ОСОБА_3, довіреність б/н від 05.11.2015 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №5071 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 05.10.15 р. у справі № 922/4463/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "АТ "Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЦНІТ, ЛТД", м. Харків

про стягнення 41 004,24 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "АТ "Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЦНІТ, ЛТД" про стягнення 41004,24 грн., в тому числі: 22317,96 грн. заборгованості зі сплати орендної плати та 7256,36 грн. заборгованості з відшкодування витрат орендодавця на управління та утримання орендованого майна по укладеному між сторонами Договору від 01.06.2013 р. № 50/2 за період з 30.06.2013 р. по 30.06.2015 р. та нараховані на цю заборгованість за вказаний період 1922,45 грн. пені, 7256,36 грн. штрафу і 1871,11 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Харківської області від 05 жовтня 2015 року у справі № 922/4463/15 (суддя Доленчук Д.О.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповіднсть викладених в рішенні висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що господарський суд першої інстанції, визнавши факт направлення позивачем актів за договором оренди від 01.06.2013 р. № 50/2 не на адресу відповідача, не врахував факту відправлення позивачем за тією ж адресою актів у 2013-2014 роках, які підписувались та оплачувались відповідачем.Також зазначає на те, що господарський суд першої інстанції визнав доведеними обставини неналежного стану орендованого приміщення на підставі листування сторін, за відсутністю акту про відсутність комунальної послуги або пошкодження мереж водопостачання та водовідведення, в т.ч. комісійного із залученням працівників комунальних служб.

Окрім цього позивач зазначає на неврахування господарським судом першої інстанції того факту, що відповідно до пункту 3.12 договору оренди індивідуально визначеного майна від 01.06.2013 р. № 50/2 передбачено обовязок орендаря в разі припинення договору сплачувати за надані по Договору послуги до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно, в той час як відповідач не має підписаного акту повернення майна з оренди орендодавцю, а тому зобовязаний сплатити заборгованість за орендну плату та комунальні послуги.

Також позивач зазначає на неврахування господарським судом першої інстанції положень п. 5.6 договору оренди індивідуально визначеного майна від 01.06.2013 р. № 50/2, яким обовязок з проведення поточного ремонту майна покладено на відповідача (орендаря), а пунктами 5.7., 5.8 Договору встановлено обовязок відповідача зі збереження орендованого майна та повернення його в належному стані, який не виконувався останнім.

Окрім цього позивач посилається на недослідження господарським судом першої інстанції обставин невиконання відповідачем передбачених договором обовязків, а саме: страхування обєкта оренди (п.5.9. Договору); отримання дозвільних документів на початок своєї діяльності (п. 5.11. Договору); придбання засобів пожежогасіння (п. 5.13. Договору), а також того, що всупереч умовам п. 10.4, 10.7 Договору відповідач наполягає на його односторонньому розірванні на підставі листа.

Представники відповідача у відзиві на апеляційну скаргу (вх.№ 15944 від 26.11.2015 р.), письмових поясненнях щодо апеляційної скарги (вх. № 16976 від 16.12.2015 р.) та в судовому засіданні проти її задоволення заперечують, просять оскаржуване рішення залишити без змін.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 01.12.2015 р. до 14 год. 10 хв. 16.12.2015 р.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вислухавши пояснення представників….., перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2013 р. між позивачем - Публічним акціонерним товариством "АТ "Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань" (орендодавець) та відповідачем -Товариством з обмеженою відповідальністю "РЦНІТ, ЛТД" (орендар) був укладений договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна № 50/2 з додатками до нього ( т. 1 а.с. 14-20).

Згідно з п. 1.1. Договору орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно: нежитлове приміщення загальною площею 22,40 кв.м., розташоване за адресою: 61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 271, к. № 404 площею 22,4 кв.м. в АПБ корпусу 7, інв. № 600007, що знаходяться на балансі позивача, з метою використання під офіс (комп'ютерний клас).

Згідно з п.2.4. Договору обов'язок щодо складання акта приймання - передачі майна покладається на сторону, яка передає майно.

Орендоване майно було передане відповідачу та ним прийняте, про що було складено акт прийому-передачі до договору (а.с.24).

Відповідно до п. 3.1. Договору розмір орендної плати визначається на підставі ОСОБА_2 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ № 786 від 04.10.1995 р. і становить за перший місяць оренди 984,60 грн.

Відповідно до п. 3.4. Договору, щомісячна орендна плата перераховується орендарем орендодавцеві не пізніше 15-го числа наступного місяця.

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що оренда приміщень і надання комунальних та інших послуг щомісячно оформлюється двостороннім актом в 3-х примірниках: один примірник орендарю, два примірника - орендодавцю.

Пунктом 3.6 Договору передбачено, що орендар здійснює відшкодування витрат орендодавцю одночасно з орендною платою згідно з Додатком № 2 та додатку № 3 до Договору.

Позовач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач не виконував свої грошові зобов'язання за Договором щодо сплати орендної плати та відшкодування витрат орендодавця на управління та утримання орендованого майна, внаслідок чого утворилася заборгованість перед позивачем згідно з розрахунком, доданим до позову.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, що він був позбавлений можливості використовувати орендоване приміщення за цільовим призначенням проведення навчання в компютерному класі, через відключення позивачем до орендованого відповідачем за Договором приміщення водопостачання, теплопостачання та електропостачання з грудня 2013 року, у звязку з чим він відповідно до положень ч. 6 статті 762 Цивільного кодексу України звільнений від сплати орендної плати за весь час , протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, зважаючи на наступні підстави.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що закористування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною 6 цієї статті передбачено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач листом від 27.11.2013 р. вих. № 16/76 повідомив відповідача про те, що у зв'язку з фінансово - економічною ситуацією, що склалася у позивача, а також зношеністю водопровідних мереж, правлінням інституту прийнято рішення припинити подачу водопостачання і теплопостачання в будівлях у період з грудня 2013 року по кінець лютого 2014 року (т. 1 а.с. 128).У вказаному листі також вказувалося, що водопостачання передбачається відновити в березні 2014 року.

Відповідач листами 17.03.2014 р. № 06; від 07.10.2014 р. № 11; від 23.03.2015 р. № 02; від 22.04.2015 р. № 03 повідомляв позивача про неможливість використовувати передане в оренду приміщення за визначеною у Договорі метою використання в якості комп`ютерного класу для проведення безперервного циклу навчання у відповідності з ліцензією Міністерства освіти та науки України, у звязку з невідповідністю приміщення санітарним нормам (відсутність опалення, водопостачання і каналізації).Також відповідач у цих листах просив позивача розірвати Договір, вважати зупиненою оренду зазначеного приміщення із зупиненням нарахування орендної плати та комунальних платежів та заздалегідь повідомити відповідача в письмовій формі про придатність приміщення до експлуатації, підтвердити виконання умов Договору, надати достовірну інформацію про надані за Договором комунальні послуги

Позивач відповіді на вказані листи не надав.

Листом від 31.03.2015 р. № 03 відповідач повідомив позивача, що у зв'язку з систематичним невиконанням останнім зобов'язань з надання орендованого приміщення, він повертає це приміщення в належному технічному стані за актом передачі від 31.03.2015 р., який було додано до цього листа та надіслано разом з ним позивачеві.

Окрім цього, як правильно зазначив господарський суд першої інстанції, між сторонами був складений акт № 7 від 31.07.2013 р. до договору, акт № 8 від 31.08.2013 р. до договору, які згідно з розрахунком позивача були сплачені відповідачем.

Акт № 1 від 31.01.2015 р. до договору, акт № 2 від 28.02.2015 р. до договору, акт № 3 від 31.03.2015 р. до договору, акт № 4 від 30.04.2015 р. до договору, акт № 5 від 31.05.2015 р. до договору, акт № 6 від 30.06.2015 р. до договору, акт № 7 від 31.07.2015 р. до договору, акт № 8 від 31.08.2015 р. до договору не були підписані відповідачем. Інших актів до договору, які зазначені у розрахунку позивача позивачем до суду не було надано, хоча відповідно до умов договору дані акти повинні були складатися у 3-х примірниках.

При цьому з наданих позивачем описів вкладення до цінних листів не вбачається, що зазначені в них акти саме стосувалися нарахувань за орендну приміщень і надання комунальних та інших послуг за Договором.

Крім того в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем цінних листів 735, 843, 816, 430, 704, які були направлені позивачем не на юридичну адресу відповідача.

За таких обставин господарський суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позивачем були порушені свої обов'язки за Договором (п. 3.3.) щодо складання ним актів для оформлення оренди приміщень і надання комунальних та інших послуг до цього приміщення.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні 01.12.2015 р. підтвердив відсутність водопостачання та теплопостачання до спірного приміщення протягом періоду , який зазначено в листі від 27.11.2013 р. вих. № 16/76 - з грудня 2013 р. по лютий 2014 року та зазначив про відновлення водопостачання з 03.03.2014 р.

Відповідно до частини 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються стоонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

16.12.2015 р. позивач на підтвердження факту відновлення водопостачання до спірного приміщення надав:

- акт від 26.02.2014 р., складений комісією з його працівників-замісника директора ОСОБА_4, начальника служби експлуатації ОСОБА_5, начальника бюро зі здачі приміщень в оренду ОСОБА_6, начальника сантехнічного відділу дільниці ОСОБА_7, в якому зазначено про рішення відповідача відновити функціонування в будівлі АББ корпуса 7 , за адресою: 61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 271 водопостачання та водовідведення з 03.03.2014 р., у зв'язку з тим, що: всі водопроводні труби і труби водовідведення в будівлі складають єдину систему без автономних систем;системи водопостачання та водовідведення будівлі знаходяться в задовільному стані; подача холодної води можлива;

- акт від 03.03.2014 р., складений комісією з його працівників-замісника директора ОСОБА_4, начальника служби експлуатації ОСОБА_5, начальника бюро зі здачі приміщень в оренду ОСОБА_6, начальника сантехнічного відділу дільниці ОСОБА_7, начальника планово-економічного відділу ОСОБА_8Н, а також директора орендаря одного з приміщень корпусу -ПП "С-Стиль" ОСОБА_9,в якому зазначено про відновлення у приміщеннях АББ корпуса 7 за адресою, м. Харків, вул. Акадаміка Павлова, 271 холодного водопостачання та водовідведення та відсутність технічних неполадок в системі холодного водопостачання та системи водовідведення (каналізації);

-довідку голови правління -директора позивача ОСОБА_10 від 16.12.2015 р. про те, що у приміщенні АББ корпуса 7 за адресою, м. Харків, вул. Акадаміка Павлова , 271 мають єдину мережу холодного водопостачання, теплопостачання та водовідведення.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Зазначені документи, надані позивачем на підтвердження відновлення водопостачання у спірному приміщенні з березня 2014 року не можуть бути належними та допустимими доказами таких обставин, оскільки складені ним односторонньо як заінтересованою особою, за відсутності доказів запрошення до складання акту відповідача як орендаря спірного приміщення, осіб які забезпечують надання зазначених послуг відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" - виконавця чи балансоутримувача будівлі, в якій знаходиться орендоване відповідачем приміщення.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зазначені обставини в їх сукупності, а саме повідомлення позивача про припинення водопостачання та теплопостачання орендованого приміщення з грудня 2013 року, визнання позивачем відсутності водопостачання та теплопостачання протягом грудня 2013 року-лютого 2014 року, неодноразові претензії відповідача щодо неможливості використовувати орендоване приміщення за цільовим призначенням через вказані дії позивача із вимогами надати достовірну інформацію про надані за Договором комунальні послуги та письмово повідомити про придатність приміщення до експлуатації; відсутність відповіді на вказані претензії та ненадання позивачем відповідних первинних документів, які б підтверджували надання послуг з теплопостачання та водопостачання орендованого приміщення та відповідні витрати позивача-орендодавця; порушення позивачем своїх обов'язків за Договором щодо складання ним актів відносно оренди приміщень і надання комунальних та інших послуг, підтверджують факт того, що відповідачу послуги за Договором за спірний період з грудня 2013 року по червень 2015 року не були надані.

Вказані обставини унеможливили використання відповідачем орендованого приміщення за визначеною в пункті 1.1. Договору метою -проведення навчання у компютерному класі.

За вказані обставини відповідач не відповідає, оскільки пунктом 7.4. Договору саме на орендодавця позивача покладено обовязок усувати за свій рахунок і власними силами наслідки аварій та пошкоджень, що відбулися не з вини орендаря, в той час як наведена позивачем в листі від 27.11.2013 р. вих. № 16/76 (т. 1 а.с. 128) причина припинення водопостачання та теплопостачання до орендованого відповідачем приміщення зношеність водопровідних мереж та фінансовий стан позивача, який не дозволяє їх відремонтувати, не залежали від волевиявлення відповідача, а тому й обовязок усунення вказаних пошкоджень покладено на позивача.

Позивач безпідставно посилається в апеляційній скарзі на неврахування господарським судом першої інстанції умов пункту 5.6. Договору щодо обовязку відповідача (орендаря) з проведення поточного ремонту майна.

Так, відповідно до статті ч. 1 статті 776 Цивільного кодексу України поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом.

Натомість в пункті 5.6. Договору встановлено обовязок орендаря з метою безпечної та надійної експлуатації своєчасно здійснювати систематичні технічні огляди і поточний ремонт будівельних конструкцій орендованих основних фондів, а також усувати пошкодження як в орендованих, так і в інших приміщеннях, які нанесені з вини Орендаря, в той час як вже було зазначено вище, зношеність водопровідних мереж, через яку позивач припинив водопостачання та теплопостачання до орендованого відповідачем приміщення сталось не з вини останнього і відповідно до пункту 7.4. Договору усунення таких пошкоджень покладено саме на орендодавця-позивача.

Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач через неможливість використовувати протягом спірного періоду орендоване за Договором приміщення за визначеною в Договорі метою, у звязку з обставинами, за які він не відповідає, відповідно до ч. 6 статті 762 Цивільного кодексу України звільнений від сплати орендної плати за вказаний період.

Пункт 3.6. Договору, на який посилається позивач в апеляційній скарзі не спростовує зазначеного висновку, оскільки, по-перше, наведені положення ч. 6 статті 762 Цивільного кодексу України щодо звільнення наймача від орендної плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає є імперативними та по-друге, зазначений пункт Договору не встановлює іншого ніж в ч. 6 статті 762 Цивільного кодексу України правила, оскільки не містить будь-яких застережень щодо здійснення оплат у період неможливіості використовувати орендоване майно, а передбачає лише обовязок орендаря сплачувати орендну плату вже після припинення дії Договору до повернення приміщення за актом приймання-передачі.

Також колегія суддів дійшла висновку, що через неотримання відповідачем комунальних послуг до орендованого приміщення за вказаних обставин, у нього відсутній обовязок відшкодовувати позивачу їх вартість.

Оскільки з наведених вище підстав позовні вимоги про стягнення 22317,96 грн. заборгованості зі сплати орендної плати та 7256,36 грн. заборгованості з відшкодування витрат орендодавця на управління та утримання орендованого майна по Договору оренди індивідуально визначеного майна від 01.06.2013 р. № 50/2 за період з 30.06.2013 р. по 30.06.2015 р. задоволенню не підлягають, відсутні підстави для задоволення і похідних вимог про стягнення нарахованих на цю заборгованість 1922,45 грн. пені, 7256,36 грн. штрафу і 1871,11 грн. інфляційних втрат.

Колегія суддів також відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги щодо недослідження господарським судом першої інстанції обставин невиконання відповідачем передбачених Договором обовязків зі страхування обєкта оренди, отримання дозвільних документів на початок своєї діяльності, придбання засобів пожежогасіння, оскільки виконання відповідачем вказаних обовязків не входить до предмету доказування у даній справі через те, що не стосується предмету спору-заборгованості за Договором зі сплати орендної плати та з відшкодування витрат орендодавця на управління та утримання орендованого майна і нарахованих на цю заборгованість пені, штрафу та інфляційних втрат.

Також безпідставними є посилання позивача в апеляційній скарзі на необґрунтованість заперечень відповідача, які ґрунтуються на односторонньому розірванні Договору, оскільки заперечення відповідача ґрунтуються на інших підставах, а саме на звільненні його відповідно до ч. 6 статті 762 Цивільного кодексу України від обовязку сплачувати орендну плату за весь час неможливості використовувати орендоване приміщення через обставини, за які він не відповідає (відключення позивачем водопостачання та теплопостачання орендованого приміщення).

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у звязку з чим оскаржуване рішення підлягає залишенню безз змін як законне та обґрунтоване.

Зважаючи на наведене, керуючись статями 49, 99, 101, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 05.10.2015 р. у справі № 922/4463/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 21.12.15 р.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Потапенко В.І.

Суддя Плужник О.В.