Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "24" грудня 2015 р. Справа № 906/1623/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №8068 від 03.09.2015

від відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Кредобанк"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 23834,35 грн

За клопотанням позивача та у відповідності до ст. 74 -1 ГПК України, розгляд справи було проведено в режимі відеоконференції

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 23834,35 грн заборгованості за договором про надання овердрафту № 25 від 23.02.2015, з яких: 19999,29 грн сума основного боргу, 3692,10 грн прострочені відсотки, 10,00 грн прострочена комісія та 132,96 грн пеня.

Ухвалою від 07.12.2015 господарський суд прийняв до розгляду збільшення позивачем позовних вимог до 24439,21 грн, з яких 19999,29 грн основного боргу, 4258,74 грн прострочених відсотків (нарахованих по 09.11.2015), 10,00 грн простроченої комісії та 171,18 грн пені (нарахованої по 31.10.2015).

До початку розгляду справи на адресу суду надійшли такі документи:

- від позивача - додаткові пояснення від 18.12.2015, згідно з якими позивач заперечує проти клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду. В якості додатків до пояснення додано меморіальний ордер № 48200550 від 27.11.2015 на суму 19999,29 грн та виписку про рух коштів по рахунку відповідача з 23.02.2015 по 27.11.2015 (а. с. 82 - 86);

- від відповідача - клопотання про розгляд справи без участі відповідача в судовому засіданні, у зв'язку з неможливістю його прибуття. Відповідно до вказаного клопотання відповідач не відмовляється від виплати кредитних коштів, однак просить дати змогу розстрочити сплату заборгованості за рік чи два (а. с. 88, 89).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 04.12.2015; проти розстрочки виконання рішення суду заперечив, вказав, що відповідач не звертався до позивача із заявою про реструктуризацію заборгованості та належних і допустимих доказів підтвердження наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим не надав.

Відповідач в судове засідання не прибув, про причини неявки повідомив у надісланому суду клопотанні (а. с. 88, 89).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до укладеного між ПАТ "Кредобанк" (позивач/банк) та ФОП ОСОБА_2 (відповідач/позичальник) договору про надання овердрафту № 25 від 23.02.2015 (далі - договір, а. с. 14 - 19), банк зобов'язався надати позичальнику овердрафт, тобто надати у його власність грошові кошти у національній валюті для оплати наданих ним розрахункових документів в разі недостатності коштів на його поточному рахунку в межах встановленого максимального ліміту заборгованості в розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов'язався повернути його і сплатити проценти та комісії за користування ним (п. 1 договору).

За пп. 2.1 договору визначено, що на поточний рахунок позичальника № 880 у відділенні вул. Верхній Вал, 18 ПАТ "Кредобанк" у м. Київ встановлюється максимальний ліміт заборгованості по овердрафту - 20000,00 грн.

Підпунктом 2.5.1 договору сторони погодили, що позичальник зобов'язаний забезпечувати щомісячні надходження коштів на поточний рахунок, на якому встановлено овердрафт на рівні не менше 20000,00 гривень.

Дата остаточного повернення овердрафту 22.02.2016.

Відповідно до пп. 2.2 договору сторони домовилися, що річна процента ставка встановлюється у розмірі 28 % річних.

Пунктом 3.2 договору визначено, що проценти за користування овердрафтом нараховуються щоденно на суму заборгованості по овердрафту за методом "факт/360" (фактична кількість днів у місяці, але умовно, 360 днів у році), за ставкою, вказаною у п.2.2 цього договору з урахуванням строку користування овердрафтом, з моменту надання овердрафту:

- до терміну, вказаного у п. 2.4 договору (пп. 3.2.1 договору);

- до дати звернення банку із заявою до суду із вимогою про дострокове повернення овердрафту та сплати процентів, комісій та інших належних до сплати за цим договором платежів (пп. 3.2.2 договору).

Згідно з ппп. 2.2.1 пп. 2.2 договору, в разі невиконання вимог, передбачених у п.2.5.1 цього договору, процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється з розрахунку на 2 % (два процентних пункти) вище діючої, починаючи з 1-го числа наступного місяця після місяця, в якому було не дотримано цієї умови. В подальшому при виконанні позичальником вище зазначеної вимоги, процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на попередньому рівні, починаючи з 1-го числа наступного місяця після місяця, в якому було виконано дану умову. Така зміна розміру процентів додаткового погодження сторонами не потребує.

У відповідності до пп. 2.3.1 пп. 2.3 договору, за управління кредитом (овердрафтом) встановлена комісія у 0,05 %, яка нараховується від суми платежів, здійснених за рахунок овердрафту протягом одного операційного дня, і сплачується при поступленні коштів на поточний рахунок позичальника, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який вона нарахована.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору овердрафту, позивачем було надано відповідачу кредитні кошти у розмірі 20000,00 грн.

Відповідно до виписки про рух коштів по рахунку № 880 відповідач 23.02.2015 здійснив часткову оплату кредиту на суму 0,71 грн, внаслідок чого заборгованість по овердрафту склала 19999,29 грн (20000,00 - 0,71) (а. с. 22).

Згідно з меморіальним ордером № 48200550 підтверджено, що грошові кошти в сумі 19999,29 грн були винесені банком на прострочку (а. с. 85).

Відповідно до пп. 4.1 договору позичальник зобов'язався повернути банку овердрафт у повному обсязі в порядку та в терміни, передбачені цим договором та/або додатками до нього.

Згідно з пп. 4.10 договору передбачено право банку у разі невиконання позичальником умов одного з кредитних договорів, які вже укладені або будуть укладені в подальшому між позичальником та банком, вимагати дострокового повернення кредиту/кредитів, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, а також повернення заборгованості в повному обсязі за іншими укладеними з банком кредитними договорами, про що письмово повідомляє позичальника, а в разі невиконання вимоги банку щодо дострокового повернення заборгованості, банк має право звернути стягнення на предмет забезпечення, що передбачений договорами забезпечення.

Положення аналогічного змісту містяться в пп. 4.7 договору за яким банк, у випадках, передбачених п. 2.10 цього договору, вправі вимагати дострокового повернення овердрафту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Позичальник зобов'язаний протягом 10 робочих днів з моменту отримання письмової вимоги банку (пп. 4.7) достроково повернути овердрафт, проценти, комісії та інші, належні до сплати платежі за цим договором (пп. 4.8 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору овердрафту № 25 від 23.02.2015, позивачем було направлено на адресу відповідача повідомлення - вимогу від 11.06.2015 вих. № 11/06/15-107 про сплату існуючої заборгованості протягом 10 банківських днів з моменту отримання, але не пізніше 25 днів з моменту надіслання повідомлення-вимоги (а. с. 20).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 21), вимогу про сплату заборгованості відповідачем було отримано особисто 18.06.2015, однак станом на день подання позову остання відповідачем задоволена не була.

Приписами ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за прострочення сплати кредитних коштів обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, та підлягають задоволенню на суму 19999,29 грн.

У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З огляду на викладене, позивачем було нараховано до стягнення з відповідача 10,00 грн комісії за адміністрування кредиту згідно з графіком та 4258,74 грн процентів за користування кредитом за період з 23.02.2015 по 09.11.2015 (а. с. 74, 79).

Так, ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Слід зазначити, що розмір та порядок одержання процентів та комісії за користування кредитом було обумовлено сторонами в пунктах 2, 3 договору овердрафту ("Загальні умови кредитування", "Розрахунки між сторонами").

Перевіривши наведений позивачем розрахунок процентів за користування кредитом та комісії, суд дійшов висновку що він є правомірними, а отже нараховані суми такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі у розмірі 10,00 грн комісії та 4258,74 грн процентів відповідно.

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача пені по простроченій основній сумі кредиту в сумі 171,18 грн, господарський суд враховує наступне.

Частиною 1 статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статі 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до пп. 2.6 договору сторони передбачили, що за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за договором позичальник сплачує пеню у розмірі 0,03% за кожен день прострочки від простроченої/несплаченої суми, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочки, за весь час прострочки.

Відповідно до розрахунку позивача (а. с. 75) останнім було нараховано пеню за період з 23.02.2015 по 31.10.2015 у розмірі 0,03% на загальну суму 171,18 грн.

Перевіривши наданий позивачем арифметичний розрахунок пені по простроченій основній сумі кредиту, суд встановив, що він обґрунтований та вірний.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач наявність заборгованості по кредиту визнав, однак доказів сплати суми боргу у заявленій позивачем до стягненні сумі станом на день вирішення спору не надав.

З огляду на викладене, суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та такими, що підлягають задоволенню на суму 24439,21 грн, з яких: 19999,29 грн основного боргу, 4258,74 грн прострочених відсотків, 10,00 грн простроченої комісії та 171,18 грн пені.

Розглядаючи заявлені представником відповідача клопотання про розстрочку виконання рішення суду по сплаті 19999,29 грн кредитних коштів (а. с. 52, 53, 88, 89), суд враховує наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Пунктом 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" встановлено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому слід мати на увазі, що вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Виходячи з вище викладеного, умовою надання відстрочки чи розстрочки виконання рішення є наявність виключно виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Тобто, підставою надання відстрочки є не тільки підтверджені належними доказами обставини щодо ускладнення чи об'єктивної неможливості виконання рішення суду, а і винятковість таких обставин.

Причому обовязок доказування обставин щодо ускладнення чи неможливості виконання рішення покладається на особу, яка звертається із заявою про надання відстрочки чи розстрочки рішення.

Натомість, відповідачем у поданих ним клопотаннях про розстрочку виконання рішення суду не подано доказів, що вказують на існування виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Посилання відповідача на наявність на утриманні двох малолітніх дітей не підтверджено документально та не є винятковою обставиною, оскільки відповідач зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності та цілком ймовірно отримує прибуток від своєї господарської діяльності. Доказів зворотного суду надано не було.

Неможливість виконання рішення суду за станом здоров'я також відповідачем документально не підтверджено, що не може бути враховано судом як виняткова обставина неможливості виконання рішення суду.

З урахуванням викладеного, суд відмовляє в задоволенні вищевказаних клопотань відповідача.

При цьому, суд зазначає, що відповідач не позбавлений права звернутися до суду із заявою про розстрочку (відстрочку) виконання рішення суду на будь-якій стадії виконання рішення суду за наявності документально підтверджених виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (13501, Житомирська обл., Попільнянський район, смт. Попільня, вул. Пушкіна, буд. 19, ід.номер НОМЕР_1)

на користь Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" ( 79026, м. Львів, вул. Сахарова,78, ):

19999,29 грн основного боргу, 4258,74 грн прострочених відсотків, 10,00 грн простроченої комісії, 171,18 грн пені, 1218,00 грн судового збору.

3. В задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення суду відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 29.12.15

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу

3 - відповідачу - рек. з повід.