ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2015 р.Справа № 922/5956/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши справу

за позовом Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України", м. Харків, Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1. Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС, м. Харків, 2. ОСОБА_1 автомобільних доріг у Харківській області, м. Харків.
до Публічного акціонерного товариства "Шляхове ремонтно-будівельне управління № 33" м. Харків
про стягнення коштів в розмірі в розмірі 691860,00 грн.
за участю представників сторін:

Представник позивача - ОСОБА_2, дов. від 23.11.2015р.;

Представник відповідача - ОСОБА_3 дов. від 03.06.2015р.;

Представник 1 третьої особи - не з'явився;

Представник 2 третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Дочірнє підприємство "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства ДАК "Автомобільні дороги України", м. Харків, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Шляхове ремонтно-будівельне управління № 33" м. Харків, про стягнення на свою користь грошових коштів в розмірі 691860,00 грн. Підставою для звернення до суду стало, на думку позивача, невірне визначення відповідачем об'єкту та дати складання актів виконаних робіт за листопад 2013р. за договорами підряду № 07-08-ДР від 07.08.2012р., № 77 від 24.05.2012р., укладеними між сторонами даного спору, що стало причиною для збільшення суми грошового зобов'язання позивача з ПДВ на суму 691860,00 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 23.11.2015р. залучено до участі у справі Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС.

Ухвалою господарського суду від 07.12.2015р. залучено до участі у справі Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 автомобільних доріг у Харківській області, м. Харків.

Ухвалою господарського суду від 15.12.2015р. розгляд справи відкладався на 21.12.2015р. о 14:15 год.

У призначеному 21.12.2015р. судовому засіданні позивач позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Через канцелярію суду надав додаткові докази по справі (вх. №№ 50903, 50905), які судом долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.12.2015р. проти позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні.

Представник третіх осіб у судове засідання 21.12.2015р. не з'явились, про причину неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною ОСОБА_4 України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши представників сторін, судом встановлено наступне:

Як свідчать матеріали справи, між ОСОБА_1 автомобільних доріг у Харківській області (замовник, третя особа) та Дочірнім підприємством Харківський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України (генпідрядник, позивач) укладено договір №10-КХД-516 від 03.06.2011р. про закупівлю послуг за державні кошти на виконання поточного ремонту автомобільної дороги Київ - Харків - Довжанський, на ділянці км 516+200 - км 646+200 у Харківській області, на загальну суму 706 989 000,00 грн.

Згідно Додатку 1 до договору №10-КХД-516 від 31.05.2011р., замовником встановлено Перелік субпідрядників для виконання поточного ремонту автомобільної дороги Київ - Харків - Довжанський на ділянці км 516+200 - км 646+200 у Харківській області. В даному переліку передбачено доручення субпідрядникам, в тому числі ПАТ ШРБУ-33 (відповідач, субпідрядник) виконати поточний ремонт на суму 100000000,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, між ДП Харківський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України та ПАТ Шляхове ремонтно-будівельне управління №33 було укладено наступні договори підряду:

- №07-08-ДР від 07 серпня 2012 року на загальну суму 100 000 000, 00 грн.;

- №77 від 24 травня 2012 року на загальну суму 57 000 000, 00 грн.,

відповідно до умов яких, субпідрядник, за дорученням генпідрядника, зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цими договорами виконати роботи по поточному ремонту автомобільної дороги Київ-Харків-Довжанський на відповідній ділянці у Харківській області.

На виконання вказаних договорів, відповідачем було виконано роботи, що підтверджується:

- Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт №1620_кбЗ форми №КБ-3 за листопад 2013р. на суму 980 090,00 грн., в тому числі ПДВ на суму 163 348,33 грн. від 15.11.2013р. та актом приймання виконаних будівельних робіт №1532_кб2в форми №КБ-2в за листопад 2013 року на суму 980090,00 грн., в тому числі ПДВ на суму 163348,33 грн. від 15.11.2013р.;

- Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт поточного ремонту автомобільної дороги загального користування державного значення М 03 Київ - Харків - Довжанський на ділянці км 395+064 - км 461+076 у Харківській області №1639_кб3 ф. №КБ-3 за листопад 2013 року від 15.11.2013р. на загальну суму 754 095,79 грн., в тому числі ПДВ на суму 125 682,63 грн. та актом приймання виконаних будівельних робіт №1639_кб2в форми №КБ-2в за листопад 2013р. на суму 754 095,79 грн., в тому числі ПДВ на суму 125 682,63 грн. від 15.11.2013р.;

- Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт по поточному ремонту автомобільної дороги загального користування державного значення М 03 Київ - Харків - Довжанський на ділянці км 395+064 - км 461+076 у Харківській області №1624_кбЗ ф. №КБ-3 за листопад 2013 року від 15.11.2013р. на суму 1 033 254,00 грн., в тому числі ПДВ на суму 172 209,00 грн. та актом приймання виконаних будівельних робіт поточного ремонту автомобільної дороги загального користування державного значення М 03 Київ - Харків - Довжанський на ділянці км 395+064 - км 435+420 (влаштування укріплення узбіч) у Харківській області №1624 кб2в форми №КБ-2в за листопад 2013 року на суму 1033254,00 грн., в тому числі ПДВ на суму 172209,00 грн. від 15.11.2013р.

За результатами перевірки Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів у м. Харкові (третя особа) складено акт №49/28-09-48-13/31941174 від 18.02.2014р., на підставі якого прийняте податкове повідомлення- рішення №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання по ПДВ на загальну суму 691860, 00 грн. (461240, 00 грн. за основним платежем та 230620, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Позивач вважає, що саме невірно визначений в первинних документах відповідачем об'єкт та дата складення актів виконаних робіт за листопад 2013 року і стали причиною для збільшення суми грошового зобов'язання позивача з ПДВ на суму 691860,00 грн., що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду, з вимогою про стягнення з відповідача зазначеної суми понесених позивачем збитків.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставина, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Матеріали справи свідчать, що між ОСОБА_1 автомобільних доріг у Харківській області (замовник, третя особа) та Дочірнім підприємством «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (генпідрядник, позивач) укладено договір №10-КХД-516 від 03.06.2011р. про закупівлю послуг за державні кошти на виконання поточного ремонту автомобільної дороги Київ - Харків - Довжанський на ділянці км 516+200 - км 646+200 у Харківській області на загальну суму 706 989 000,00 грн.

Між ДП Харківський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги Українита ПАТ Шляхове ремонтно-будівельне управління №33 (відповідач, субпідрядник) було укладено наступні договори підряду:

- №07-08-ДР від 07 серпня 2012 року на загальну суму 100000 000, 00 грн.;

- №77 від 24 травня 2012 року на загальну суму 57000 000, 00 грн.,

відповідно до умов яких, субпідрядник, за дорученням генпідрядника, зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цими договорами виконати роботи по поточному ремонту автомобільної дороги Київ-Харків-Довжанський на відповідній ділянці у Харківській області.

Дослідженням матеріалів справи, судом встановлено, що укладені між сторонами даного спору договори підряду №07-08-ДР від 07 серпня 2012 року , №77 від 24 травня 2012 року на загальну суму 57000 000, 00 грн., були укладені між позивачем та відповідачем у повній відповідності до вимог діючого законодавства України, зі всіма умовами, визначеними законодавством для такого виду договорів.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, при цьому, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; також сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (стаття 6 Цивільного кодексу України).

Сторони є вільними в укладенні договору, у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України ).

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 4 статті 179 ГК України визначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частиною 7 даної статті передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

За приписами ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору, сторони зобов'язані, у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 837, ч. 1 ст. 843, ч. 1 ст. 844, ч. 2 ст. 845 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується, на свій ризик, виконати певну роботу, за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Якщо фактичні витрати підрядника виявилися меншими від тих, які передбачалися при визначенні ціни (кошторису), підрядник має право на оплату роботи за ціною, встановленою договором підряду, якщо замовник не доведе, що отримане підрядником заощадження зумовило погіршення якості роботи.

Аналогічно відповідно до ч. І ст. 318 ГК України, за договором підряду на капітальне будівництво одна сторона (підрядник) зобов'язується своїми силами і засобами на замовлення другої сторони (замовника) побудувати і здати замовнику у встановлений строк визначений договором об'єкт відповідно до проектно - кошторисної документації або виконати зумовлені договором будівельні та інші роботи, а замовник зобов'язується передати підряднику затверджену проектно - кошторисну документацію, надати йому будівельний майданчик, прийняти закінчені будівництвом об'єкти і оплатити їх.

Відповідно до ч. І ст. 852 ЦК України, замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право в подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Отже, діюче законодавство саме на замовника покладає обов'язок, під час прийняття виконаних робіт, пересвідчитися у виконані їх належним чином та у відповідності до умов договору. Одночасно законодавець покладає саме на замовника обов'язок при виявленні відступів від умов або встановленні інших недоліків, заявити про це підряднику.

Виконані роботи субпідрядником - ПАТ «Шляхове ремонтно - будівельне управління № 33» підтверджуються:

-Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт» №1620_кбЗ форми №КБ-3 за листопад 2013р. на суму 980 090,00 грн., в тому числі ПДВ на суму 163 348,33 грн. від 15.11.2013 року та актом приймання виконаних будівельних робіт №1532_кб2в форми №КБ-2в за листопад 2013 року на суму 980 090,00 грн., в тому числі ПДВ на суму 163 348,33 грн. від 15.11.2013р.,

-Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт» поточного ремонту автомобільної дороги загального користування державного значення М 03 Київ - Харків - Довжанський на ділянці км 395+064 - км 461+076 у Харківській області №1639_кб3 ф. №КБ-3 за листопад 2013 року від 15.11.2013р. на загальну суму 754 095,79 грн., в тому числі ПДВ на суму 125 682,63 грн., Акт приймання виконаних будівельних робіт №1639_кб2в форми №КБ-2в за листопад 2013 року на суму 754 095,79 грн., в тому числі ПДВ на суму 125 682,63 грн. від 15.11.2013 року.

Матеріалами справи підтверджується, що замовник - ОСОБА_1 автомобільних доріг у Харківській області, прийняв від ДП «Харківський облавтодор» (Генпідрядник) виконані роботи по поточному ремонту автомобільної дороги загального користування державного значення М 03 Київ - Харків - Довжанський на ділянці км 395+064 - км 461+076 у Харківській області на виконання договору №Т19-КХД-395/12 від 23.05.2012 року, що підтверджується:

- Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт по формі №КБ-3 за листопад 2013 року на загальну суму 929 681,00 грн. від 14.11.2013 року, в тому числі Актом приймання виконаних будівельних робіт №1639_кб2в форми №КБ-2в за листопад 2013 року на суму 754 095,79 грн., в тому числі ПДВ 125 682,63 грн. від 14.11.2013 року та Акт № 5308_кб2в приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2013р. від 14.11.2013р. Типова форма №КБ-2в на суму 175 585,21 грн., в тому числі ПДВ 29264,20 грн., які були виконані субпідрядником ПАТ «ШРБУ-33».

- Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт по формі №КБ-3 за листопад 2013 року на суму 980 090,00 грн., в тому числі ПДВ на суму 163 348,33 грн. від 14.11.2013 року та актом приймання виконаних будівельних робіт №1532_кб2в форми №КБ- 2в за листопад 2013 року на суму 980 090,00 грн., в тому числі ПДВ на суму 163 348,33 грн. від 14.11.2013 року, які були виконані субпідрядником ПАТ «Шляхове ремонтно - будівельне управління № 33».

Відповідно до частини 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. №996-Х1У із змінами та доповненнями передбачено, що відповідальність за несвоєчасне складення документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених в них даних несуть особи, які склали та підписали такі документи.

Акти виконаних робіт ф. КБ-2в від 15.11.2013р. на суму 980090,00 грн. за Договором №07-08-ДР від 07.08.2012р., від 15.11.2013р. на суму 754095,79 грн. та від 15.11.2013р. на суму 1033254,00 грн. за Договором №77 від 24.05.2012р. підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Так, суд зазначає, що претензій щодо обсягу і якості виконаних робіт позивач не мав. Мотивованої відмови від приймання виконаних робіт та будь - яких претензій з боку позивача не надходило, обсяг виконаних робіт був погоджений сторонами.

Викладені вище обставини свідчать про те, що спірні договори виконано сторонами належним чином та у повному обсязі, відповідно до умов вищезазначених договорів підряду, без будь-яких зауважень, з належною якістю і у встановлений строк.

Належне виконання сторонами усіх умов договору визнано представниками сторін у судовому засіданні.

Як свідчать матеріали справи, Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів проведено документальну позапланову перевірку позивача, відповідно до результатів якої складено акт № 49/28-09-48-13/31941174 від 18.02.2014р., яким встановлено порушення п. 198.1, п. 198.6 ст. 198, що призвело до завищення суми податкового кредиту по взаємовідносинах позивача з ПАТ «Шляхове ремонтно-будівельне управління № 33» за листопад 2013 року у розмірі 691860,00 грн.

Підставою для висновків Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів стало те, що за актів про виконання підрядних робіт за договорами за листопад 2013 року, роботи були здані позивачем ОСОБА_1 автомобільних доріг у Харківській області 14.11.2013р., проте передача робіт від субпідрядника (ПАТ «Шляхове ремонтно-будівельне управління №33» Позивачеві (генпідряднику) відбулася лише 15.11.2013р., тобто раніше, ніж вони були передані субпідрядником генпідряднику. Крім того, в акті приймання виконаних робіт за листопад 2013 року від 15.11.2013р. визначено інший об'єкт виконання робіт, замість визначеного предметом договору підряду №77 від 24 травня 2012 року.

З приводу зазначених висновків, за результатами проведеної податковим органом інспекції, суд зазначає, що в акті №49/28-09-48-13/31941174 від 18.02.2014р., не визначено будь - яких порушень з боку відповідача.

Так, суд зазначає, що виявлені інспекцію порушення не можуть змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін та зобов'язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт (наданих послуг), оскільки правовідносини між позивачем і відповідачем виникли на підставі договору, в якому сторони вільно, на власний розсуд визначили обсяг послуг, що підлягали виконанню та визначили їх вартість. Відповідно до наведених вище вимог законодавства ці умови є обов'язковими для сторін, а договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно приписів ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1 Протиправної поведінки; 2) шкоди; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювана та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно приписів ст. 22 ч. 2 ЦК України збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Вищий господарський суд України у своєму роз'ясненні № 02-5/215 від 01.04.1994р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" зазначив, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків (відшкодування шкоди), господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності, а саме наявність правил поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно - наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

Важливим елементом доказування наявності шкоди, є - встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювана та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювана є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах про відшкодування збитків (постанова Верховного Суду України від 30.05.2006р. у справі N 42/266-6/492).

Вимоги про стягнення збитків можуть бути задоволені лише у випадку, якщо буде доведено кожний з елементів складу правопорушення. Недоведення хоча би одного з них виключає можливість задоволення вимоги про стягнення збитків.

Суд зазначає, що наявність усіх елементів цивільного правопорушення в діях відповідача, зокрема, наявність збитків як таких, що спричинені діяльністю саме відповідача, не доведена позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", органу державного фінансового контролю надається право при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що обставини, висвітлені в актах податкової інспекції та факти про їх порушення, встановлені під час перевірок, підлягають доказуванню стороною та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним процесуальним законодавством України, зокрема статтями глави 5 ЦПК України та статтями розділу V ГПК України.

Тобто, акт Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів, на підставі якого прийняте податкове повідомлення-рішення, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання по ПДВ на загальну суму 691860,00 грн., не визначений чинним законодавством як безумовний доказ, а тому не повинен прийматися, як беззаперечний доказ про встановлені порушення з боку господарюючого суб'єкта (підконтрольної установи).

Крім того, зазначений акт, на який посилається позивач, не можна вважати безумовним доказом порушення з боку господарюючого суб'єкта (підконтрольної установи). Тобто податкове повідомлення- рішення, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання по ПДВ на загальну суму 691860, 00 грн., не доводить факту порушення з боку відповідача умов укладених між сторонами договорів підряду.

Таким чином, суд зазначає, що недоведеність факту порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором, або виконання укладеного договору із порушенням умов, виключає застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Тобто, право на судовий захист у суб'єкта господарювання виникає у разі порушення або оспорювання його права або охоронюваного законом інтересу.

Позивачем, всупереч вимог статей 4-3, 33 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень) не надано доказів порушення або оспорювання відповідачем прав або охоронюваних законом інтересів позивача.

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК України та статтею 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, враховуючи недоведеність факту порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором, а також відсутність доказів, які свідчать про порушення права позивача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для судового захисту права позивача, виключає застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків з відповідача, у зв'язку з чим у господарського суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у своїй постанові від 22.01.2013р. у справі № 5006/18/13/2012.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України, відповідно до якої судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 4, 12, 22, 27, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Повне рішення складено 28.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_4

справа № 922/5956/15