ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2015 р. Справа № 925/1865/15

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохімхолдинг», м. Київ, вул. Чапаєва, 12 літера «Б»

до товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОРОСЬ ТРЕЙД», юридична адреса: Черкаська область, м. Корсунь-Шевченківський, вул. Костомарова, 57А, (фактична адреса: Черкаська область, м. Корсунь-Шевченківський, вул. Шевченка, 39)

про стягнення 854 505,33 грн. заборгованості та санкцій,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю.

Позивач ТОВ «Торговий дім «Агрохімхолдинг» звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до ТОВ «ОСОБА_3 Трейд» з вимогою про стягнення 854 505,33 грн. заборгованості та санкцій за поставлені мінеральні добрива за договором.

Представник позивача вимоги підтримав та надав суду витребувані документи.

Представник відповідача вимоги заперечив та подав суду відзив на позов. Вказує, що хімічних добрив від позивача за договором купівлі-продажу не отримував, тому підстав для оплати немає. Добрива були поставлені на ТОВ «АгроРось». Просить відмовити в позові повністю.

Інших доказів не подано. Сторони не заявили клопотань про витребування додаткових документів чи доказів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені такі взаємовідносини сторін та обставини.

27.10.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохімхолдинг» (Продавець Позивач по справі), в особі заступника директора ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності, та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрорось Трейд» (Покупцем Відповідач по справі), в особі директора ОСОБА_5, що діє на підставі Статуту, було укладено договір поставки №2014-420 (далі Договір), за умовами якого Продавець зобовязується передати у власність Покупця товар хімічні добрива, а Покупець зобовязується прийняти і оплатити хімічну продукцію (а.с. 13-15).

Згідно додатку №1 до даного договору позивач зобовязався поставити відповідачу 64 тонни добрив Суперфосфат подвійний амонізований NP 10:32 згідно технічних умов (ТУ), на суму 422400 грн. (з ПДВ) (а.с. 16).

На виконання умов договору здійснено поставку добрив залізницею видаткова накладна №1028-02 від 28.10.2014р. (а.с. 17). В видатковій накладній є застереження про те, що добрива направляються відправником: ПрАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області товариству «Агрорось Трейд», де одержувачем виступає ТОВ «Агро Рось» м. Корсунь-Шевченківський.

На підставі видаткової накладної оформлена залізнична квитанція №45794880 на вагон №65261679 (а.с. 18).

Вантаж хімічних добрив видано на станції призначення товариству «Агро Рось».

Оплата згідно договору має бути здійснена з відстроченням платежу до 28.10.2014р. п. 4 додатку №1 до договору. Товариству видано рахунок №1027-01/пхз від 27.10.2014р. на оплату 427200 грн. (а.с. 32).

Відвантаження проведено згідно транспортної інструкції покупця (вих. № 54 від. 24.09.2014р., а.с. 96).

На господарську операцію оформлено податкову накладну (а.с. 19).

На момент звернення з позовом основний борг за отримані мінеральні добрива становить 427200 грн. з ПДВ, що є предметом спору.

На суму заборгованості за наявним грошовим зобовязанням позивач нараховує до стягнення з відповідача 215460,95 грн. пені та 13623,88 грн. 3% річних, 198220,80 грн. інфляційних збитків.

Невиконання Замовником взятих на себе зобовязань стало підставою для звернення Постачальника (продавця) до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення заборгованості та штрафних санкцій з покупця.

Відповідач вимоги заперечив, доказів погашення боргу не подав. Доказів погашення однорідних вимог сторонами не подано.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є субєктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Між сторонами виникли та існують договірні відносини оплатної поставки товару на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст. 93 ЦК України.

За правовою природою договір поставки від 27.10.2014р. №2014-420 є змішаним договором поставки і відповідає вимогам статті 712 ЦК України, якою передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Особливість відносин поставки згідно спірного договору є в тому, що постачальник може не бути виробником товару, а одержувач товару не є кінцевим споживачем товару і ці дії не збігаються в часі.

Відносини купівлі-продажу урегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка є різновидом відносин купівлі-продажу.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Договір поставки від 27.10.2014р. №2014-420 (а.с. 13-15) не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку.

Продавець поставляє та передає, а Покупець приймає й оплачує товар (хімічні добрива) асортимент, кількість, ціна, умови поставки та пункт поставки якого визначається у договорі (п.п. 1.1, 2.1, 3.1 Договору).

Позивач 28.10.2014р. поставив Відповідачу товар (хімічні добрива) 64 тонни на загальну суму 427200 грн., що підтверджується видатковою накладною №1028-02 від 28.10.2014р. з реквізитами одержувача відповідача (а.с. 17), залізничною накладною (а.с. 18).

Факт наявності заборгованості підтверджується Договором, накладними, рахунком на оплату (а.с. 32) та вимогою відповідачу на оплату боргу (а.с. 33-36) з доказами вручення відповідачу (а.с. 37-39). Суд враховує, що на момент прийняття рішення жодних первинних та належних доказів належного та повного розрахунку за отримані добрива, в розумінні вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, відповідач суду не подав. Претензій щодо кількості, якості отриманої продукції не заявлено.

Заперечення відповідача щодо неотримання хімічних добрив спростовуються сукупністю вище перелічених документів, та не враховуються судом при прийнятті рішення, як і спроба односторонньої відмови відповідача від виконання договору поставки, про що свідчить листування відповідача з ТОВ «Агро Рось». Поставка добрив виконана позивачем на користь відповідача повністю, належним чином - відповідно до вказаних відповідачем реквізитів.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, між Позивачем та Відповідачем було узгоджено строк сплати за отриманий товар, який визначений п. 5 додатку до Договору оплата за товар Покупцем здійснюється за договірною ціною шляхом безготівкового перерахування грошових коштів розрахунковий рахунок Постачальника до 28.10.2014р.

Суд враховує, що згідно вимоги позивача відповідач повинен був сплати заборгованість добровільно, без судового примусу, не пізніше 28.10.2014р.

Відповідач не здійснив оплату. Отже, Відповідач зобовязаний був здійснити остаточні розрахунки до 28.10.2014р.

Суд враховує відсутність претензій відповідача стосовно неналежної поставки, недопоставки товару чи іншого невиконання умов спірного договору.

Суд також враховує, що Відповідач свої зобовязання в частині належної та повної оплати за вже отримані мінеральні добрива належним чином не виконав.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Частиною першою ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, тому суд вважає обґрунтованим та доведеним право Позивача на стягнення з Відповідача суми заборгованості за поставлений товар (добрива) у розмірі 427200 грн.

Відповідно до ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у відповідності з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до розділу 8 Договору, п. 7 Додатку №1 до Договору за порушення строків оплати покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від несплаченої суми, за весь час прострочення.

У відповідності до п. 6.2 Договору та положень ст.ст. 546, 549-552 ЦК України позивач нараховує відповідачу 215 460,95 грн. пені за порушення строків оплати, передбачених п.п. 2.2.3 договору, за період прострочення з 29.10.2014р. по 20.11.2015р.

Розрахунок санкцій перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга:Еліт ОСОБА_6» з урахуванням строку прострочення оплати партії поставки, облікової ставки НБУ за період прострочення (а.с. 12). Розрахунок вимоги виконано вірно. 215460,95 грн. пені підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позивач з посиланням на норми ст. 625 ЦК України про відповідальність боржника за невиконання грошового зобовязання просить стягнути з відповідача 198220,80 грн. інфляційних збитків та 13623,88 грн. 3% річних за користування грошовими коштами з листопада 2014р. по жовтень 2015р. (а.с. 12).

Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора штрафних санкцій апаратного комплексу «ОСОБА_1: ОСОБА_6». Розрахунок позивачем виконано невірно. Належить стягнути 198220,80 грн. інфляційних, оскільки сума не перевищує можливої суми нарахування, та 13623,58 грн. - 3% річних з простроченої суми за вказаний період.

В решті вимог належить відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Проведення оплати відповідачем за отримане майно в період розгляду спору в суді - має враховуватись виконавчою службою при проведенні виконавчих дій як погашення боргу, оскільки відповідачем в судове засідання цих доказів не подано і перешкод у наданні цих доказів останнім не наведено.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на Відповідача та стягнути на користь Позивача 12817,58 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Агрорось Трейд», Черкаська область, м. Корсунь-Шевченківський, вул. Костомарова, 57А, (фактична адреса: Черкаська область, м. Корсунь-Шевченківський, вул. Шевченка, 39), , номер рахунку в банку невідомий

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохімхолдинг», м. Київ, вул. Чапаєва, 12 літера «Б», , номер рахунку в банку невідомий

427200 грн. основного боргу, 215460,95 грн. пені та 13623,58 грн. 3% річних, 198220,80 грн. інфляційних збитків, 12 817,58 грн. судового збору.

В решті вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 29.12.2015р.

Суддя Г.М. Скиба