КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р. Справа№ 910/21084/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Гарник Л.Л.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Чміль Я.Є.

та представників:

від позивача: не зявились;

від відповідача: ОСОБА_2 (дов. від 05.05.2015);

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення господарського суду м. Києва від 05.10.2015

у справі № 910/21084/14 (головуючий суддя Бондарчук В.В., судді: Марченко О.В., Гумега О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Маша і Мєдвєдь

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про захист авторського права на самостійні частини аудіовізуального твору, стягнення компенсації у розмірі 48 720, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 05.10.2015 у справі № 910/21084/14 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша и Мєдвєдь" задоволено частково; стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша и Мєдвєдь" 12 180 (дванадцять тисяч сто вісімдесят) грн. 00 коп. - компенсації та 456 (чотириста пятдесят шість) грн. 75 коп. - судового збору; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в цілому, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду м. Києва від 05.10.2015 у даній справі в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша и Мєдвєдь" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист авторського права на самостійні частини аудіовізуального твору, стягнення компенсації.

В обґрунтування апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2015 у даній справі прийнято до провадження вказану апеляційну скаргу та призначено її розгляд на 22.12.2015.

У звязку з перебуванням судді Пантелієнка В.О. у відпустці, за розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2015, сформовано склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі № 910/21084/14 у наступному складі: головуючий суддя: Доманська М.Л., судді: Гарник Л.Л., Остапенко О.М. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду.

18.12.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про призначення і проведення експертизи.

22.12.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких він зазначив про те, що відповідач відмовляється від клопотання про призначення і проведення експертизи. Вказана відмова прийнята судом.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання 22.12.2015 представник позивача не зявився. Про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судова колегія, обговоривши на місці вказані обставини, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами, оскільки, всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 20.05.2015 представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, та просив її задовольнити. Підтримав заявлене у поясненнях відповідача клопотання про відмову від призначення і проведення експертизи, яка приймається судом.

Згідно з ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом ГПК України), в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Позовні вимоги, із посиланням на статті 201, 421, 423, 424, 426, 431, 432, 438, 439, 440, 712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), статтю 52, 53 Закону України «Про авторське право і суміжні права», статті 1, 2, 5 Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів та ін., були обґрунтовані порушенням Відповідачем виключних (майнових) авторських прав Позивача на персонажі «Маша» і «Медвєдь» з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь", які йому належать на підставі Договору про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (серіал „Маша і Мєдвєдь") від 08.06.2010 № 010601-МиМ, укладеного з ТОВ Студія «АНИМАККОРД»

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що з урахуванням загальних засад цивільного законодавства - справедливості, добросовісності, розумності, обґрунтованим є стягнення заявленої позивачем компенсації за допущене порушення лише у розмірі 12 180,00 грн., тобто у розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Судова колегія вважає висновок суду першої інстанції, цілком правомірним з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія АНИМАККОРД та ОСОБА_4 укладено авторський договір замовлення №ОК-2/2008, умовами якого передбачено, що автор зобов'язаний створити та передати замовнику сценарій 8 серій дитячого телевізійного серіалу Маша і Мєдвєдь.

Також, між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія АНИМАККОРД та ОСОБА_4 були укладені додатки № 1, 2 до вказаного авторського договору замовлення від 01.04.2008 №ОК-2/2008.

23.09.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія АНИМАККОРД та ОСОБА_4 підписано акт здачі-приймання робіт до авторського договору замовлення від 01.04.2008 №ОК-2/2008, відповідно до умов якого автор-виконавець створив та передав виключне право на сценарії восьми серій дитячого телевізійного серіалу Маша і Мєдвєдь (Первая встреча, Весело-весело встретим Новый год, До весны не будить, Ловись рыбка, Весна пришла, Позвони мне, позвони, С волками жить, Следы невиданных зверей) в повному обємі замовнику.

08.06.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія АНИМАККОРД (далі - правовласник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маша и Мєдвєдь" (далі - позивач) укладено договір № 010601-МиМ про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (серіал Маша и Мєдвєдь), згідно якого, правовласник передав позивачу виключне право на вісім серій аудіовізуального твору - серіалу Маша і Мєдвєдь, а саме:

1. Раз, два, три! Елочка гори!;

2. Первая встреча;

3. До весны не будить!;

4. Весна пришла!;

5. Ловись рыбка!;

6. Следы невиданных зверей!;

7. С волками жить…;

8. Позвони мне, позвони!.

Відповідно до п.п. 1.3. та 1.4 договору, правовласник гарантував, що він є власником виключного права на аудіовізуальний твір. Виключне право на аудіовізуальний твір передається правовласником набувачу в повному об'ємі для використання його будь-яким способом і в будь-якій формі.

Згідно п. 6.1. договору, останній діє протягом всього терміну дії виключного права на аудіовізуальний твір.

Також, між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія АНИМАККОРД та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маша и Мєдвєдь" були укладені додатки від 08.06.2010 №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 до договору від 08.06.2010 № 010601-МиМ.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, що враховується в даному випадку судом.

Таким чином, позивач, на підставі вищевказаних договорів набув виключні майнові авторські права на аудіовізуальний твір мультиплікаційний серіал Маша и Медведь та його складові частини та має необхідний обсяг прав на звернення до суду з позовом про стягнення компенсації.

30.07.2014 та 26.08.2014 в належному Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 магазині Бембі, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Гришка, 3 в ТЦ Аладдін, було здійснено продаж (розповсюдження, реалізація) парасольок з зображенням персонажів Маша та Медведь з аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу Маша и Медведь. Факт здійснення реалізації даного товару підтверджується наявними в матеріалах справи фіскальними чеками від 30.07.2014 та 26.08.2014, фотокопіями придбаного товару та відеозаписом, з якого вбачається, що товар містить зображення (малюнки) персонажів Маша та Медведь.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що саме неправомірними діями відповідача було порушено виключні майнові права позивача на вказані обєкти інтелектуальної власності, а тому просить стягнути з винної особи компенсацію у розмірі 48 720,00 грн.

Отже, судовою колегією встановлено, що позивач є власником виключних майнових авторських прав на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал "Маша і Мєдвєдь", в тому числі на спірні серії, та його складові частини і має право захищати свої права, у тому числі шляхом звернення до господарського суду з даним позовом. Згідно з умовами вказаних договорів авторського замовлення до замовника (позивача) в повному обсязі перейшли виключні права на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал "Маша і Мєдвєдь", в тому числі на публічну демонстрацію та публічний показ твору.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом (ст. 1 Закону).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

Відповідно до пункту д) частини 1 статті 3 Закону України "Про авторське право і суміжні права", дія цього Закону поширюється на твори та об'єкти суміжних прав, які охороняються відповідно до міжнародних договорів України.

З огляду на вищевказане, ТОВ "Маша і Мєдвєдь" є власником виключних прав в повному обсязі на аудіовізуальний твір - мультиплікаційного серіалу "Маша і Мєдвєдь", який в силу статті 8 Закону України "Про авторське право і суміжні права" охороняється як твір відповідно до цього Закону.

Відповідно до положень ст. 9 Закону України "Про авторське право і суміжні права", частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

Позивач стверджував, що ним не надавався відповідачу будь-який дозвіл на використання ні самого аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу Маша і Мєдвєдь, ні його частин; між позивачем та відповідачем не укладалось жодних договорів на використання зазначених вище персонажів цього твору.

Судова колегія також звертає увагу на те, що факт наявності у відповідача товарів парасольок, в структурі яких використано зображення персонажів з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу Маша і Мєдвєдь не заперечувався як в суді першої, так і апеляційної інстанції.

Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, відхиляються судовою колегією з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 418 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 435 ЦК України, встановлено, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору, а також виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, відтворення творів; здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер.

За приписами ч. 1 ст. 31 Закону України "Про авторське право і суміжні права", автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

Проаналізувавши умови вищевказаного ліцензійного Договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" до суду з відповідним позовом.

Як роз'яснено у п. 29 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", з огляду на приписи статі 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач, зокрема, повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем;

2) відповідач має довести додержання ним вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач визначив компенсацію за порушення майнових прав у розмірі 10 мінімальних заробітних плат за кожний з 4 використаних обєктів авторського права, належних позивачу, що складає 48 720, 00 грн.

Пунктом "г" ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) передбачено право суб'єкта авторського права подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Таким чином, стягнення компенсації є альтернативним видом відповідальності.

Пунктом "г" ч. 2 ст. 52 Закону передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При цьому, чинне законодавство не містить приписів щодо безпосереднього причинного зв'язку між фактом завдання збитків та їх розміром і розміром можливої компенсації.

Так, приписи Цивільного кодексу України та Закону не ставлять розмір компенсації у залежність від кількості використаних об'єктів або їх складових частин (не містять приписів стосовно залежності розміру компенсації), а лише встановлюють право стягнення компенсації, виходячи з самого факту вчинення порушення авторського права. Інші обставини (стосовно систематичності вчинення порушень, їх (його) обсягу, кількості неправомірно використаних об'єктів тощо), в свою чергу, повинні враховуватися судом у визначенні суми компенсації в кожному конкретному випадку, виходячи з меж, встановлених згаданою статтею 52 Закону (від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат).

Аналогічна позиція викладена, зокрема, в оглядовому листі Вищого господарського суду України № 01-06/417/2012 від 04.04.2012 та у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності».

Таким чином, беручи до уваги зазначену позицію Вищого господарського суду України та обставини порушення відповідачем виключних майнових авторських прав, з огляду на спрямованість застосовуваних судом першої інстанції компенсаційних заходів на захист порушеного права, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства - справедливості, добросовісності, розумності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо обґрунтованості стягнення заявленої компенсації у розмірі 12 180,00 грн., тобто у розмірі 10 мінімальних заробітних плат за допущене порушення (мінімальний розмір компенсації, передбачений чинним законодавством).

Крім того, пунктом 26 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних із захистом прав інтелектуальної власності розяснено, що використання творів та/або об'єктів суміжних прав, - якщо інше не встановлено законом, - допускається лише на підставі передбаченого ст. 1107 ЦК України договору щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності.

Згідно з п. 27 Постанови, особа, що розповсюджує примірники, в яких відображено об'єкти авторського права та/або суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення законодавства про авторське право і суміжні права і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договором з третіми особами.

В порядку, передбаченому ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судова колегія, оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази в сукупності, зокрема, порушення, вчиненого відповідачем, погоджується з правовою позицією суду першої інстанції, яким зазначено, що стягнення з відповідача компенсації у сумі 12 180,00 грн. за порушення майнових авторських прав позивача є законним, обґрунтованим, вчинення такого порушення відповідачем не спростовано, а відтак вимоги позивача щодо стягнення компенсації у сумі 12 180,00 грн. є такими що підлягають до задоволення.

За таких обставин місцевий господарський суд, повно і всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, яким дав необхідну оцінку, з дотриманням приписів зазначених норм матеріального і процесуального права та з наведенням у рішенні зі справи необхідного мотивування, дійшов обґрунтованих висновків щодо часткового задоволення позовних вимог.

Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, відхиляються судовою колегією за необґрунтованістю, оскільки не спростовують обставини, які на підставі належних та допустимих доказів у справі встановлені судом першої інстанції.

Твердження апелянта стосовно того, що висновок суду про порушення виключного права позивача без проведення експертизи є необґрунтованим, відхиляються судовою колегією. Апелянт, подавши клопотання про призначення експертизи від неї ж відмовився, зазначивши, що немає необхідності в проведенні експертизи. Докази, подані до суду позивачем, не викликають сумнівів у суду, є належними і допустимими у даній справі.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування рішення господарського суду м. Києва від 05.10.2015 у справі № 910/21084/14. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування оскаржуваного рішення у даній справі, судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 43, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 05.10.2015 у справі № 910/21084/14 без змін.

2. Справу № 910/21084/14 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови підписаний: 28.12.2015

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді Л.Л. Гарник

ОСОБА_1