РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2015Справа №910/28184/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Лавіком"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Спецзапчасть-груп"
пророзірвання договору та про стягнення 92000,00 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники сторін:

від позивача:Евін А.К. - представник;
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лавіком" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецзапчасть-груп" та просить суд розірвати договір №20/15 купівлі-продажу товарів від 20.05.2015 та стягнути 92000,00 грн. попередньої оплати за вказаним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не виконав взяті на себе зобов'язання відповідно до умов укладеного між сторонами договору, оскільки у нього відпала потреба у придбанні товару, у зв'язку з чим останній просить суд розірвати договір №20/15 купівлі-продажу товарів від 20.05.2015 та стягнути з відповідача 92000,00 грн. попередньої оплати за вказаним договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/28184/15 та розгляд справи призначено на 18.11.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача, неподанням відповідачем витребуваних судом документів, розгляд справи на 17.12.2015.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 17.12.2015 з'явився, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судові засідання не з'явився. Відповідачем вимог ухвал суду не виконано, відзив на позов не подано. Про проведення судових засідань відповідач був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.05.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лавіком" (надалі - покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецзапчасть-груп" (надалі - покупець, відповідач) було укладено договір №20/15 купівлі-продажу товарів (надалі - договір) відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує товари у номенклатурі і по ціні та в строки, що є невід'ємною частиною договору (п.1.1), покупець зобов'язується здійснити 100% передоплату за товар, згідно рахунку. Умови оплати можуть змінитися за погодженням сторін та вказуються в специфікації (п.7.1), сторони мають право достроково розірвати угоду в разі невиконання однією з них умов договору, про що вони повідомляють рекомендованим листом іншу сторону за один місяць до дати розірвання договору (п.12.7).

В специфікації №1 від 20.05.2015 сторони погодили вартість товару у розмірі 139000,00 грн., умови оплати: 80% попередня оплата протягом 3-х банківських днів з моменту підписання даної специфікації, 20% протягом 5 банківських днів за фактом отримання товару покупцем, термін поставки: 14 робочих днів з моменту надходження всієї суми попередньої оплати на поточний рахунок продавця.

Відповідно до платіжних доручень та банківських виписок з рахунку позивачем було перераховано відповідачу 29.05.2015 - 60000,00 грн., 03.06.2015 - 2000,00 грн., 05.06.2015 - 2000,00 грн., 10.06.2015 - 2000,00 грн., 16.06.2015 - 2000,00 грн., 19.06.2015 - 2000,00 грн., 23.06.2015 - 3000,00 грн., 24.06.2015 - 3000,00 грн., 25.06.2015 - 3000,00 грн., 26.06.2015 - 4000,00 грн., 30.06.2015 - 3000,00 грн., 02.07.2015 - 3000,00 грн., 06.07.2015 - 3000,00 грн., а всього на суму 92000,00 грн.

Відповідно до підписаного між сторонами акту звірки взаємних розрахунків станом на 18.08.2015 позивачем було перераховано відповідачу 92000,00 грн.

25.08.2015 позивач надіслав відповідачу повідомлення за вих.№20-1 від 25.08.2015 (отримано відповідачем 31.08.2015), в якому просив повернути суму попередньої оплати, у зв'язку з тим, що станом на 25.08.2015 відповідач не розпочав виконання замовлення позивача, а потреба у придбанні товару відпала.

23.09.2015 відповідачу було направлено повідомлення за вих.№23-1 про розірвання договору №20/15 купівлі-продажу товарів від 20.05.2015, яке було отримано відповідачем 28.09.2015.

У зв'язку з тим, що відповідач не повідомив позивача про результат розгляду його пропозиції, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про розірвання договору №20/15 купівлі-продажу товарів від 20.05.2015, який укладений між сторонами, а також про стягнення з відповідача суми попередньої оплати у розмірі 92000,00 грн.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За змістом ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 538 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. ст. 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 6 цього ж Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтями 628, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Статтею 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, з вимогою про розірвання договору до суду може звернутися особа лише у випадку, якщо мало місце істотне порушення зобов'язань в діях іншого контрагента, і таке порушення стосується безпосередньо договірного зобов'язання між цими сторонами.

Істотним вважається таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, тобто йдеться про втрати та збитки, які вказана сторона понесла внаслідок порушення іншою стороною договору.

Під шкодою в контексті ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України слід розуміти комплекс негативних наслідків, які виникають у зв'язку з порушенням зобовязань. При цьому сторона, яка ставить питання про розірвання чи зміну договору має довести наявність істотного порушення та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною. Така шкода може бути виражена як у вигляді реальних збитків та упущеної вигоди, так і моральної (немайнової) шкоди.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором (ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу України, у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Зважаючи на зміст специфікації №1 від 20.05.2015 до договору, суд прийшов до висновку про те, що виконання відповідачем зобов'язання по поставці товару позивачу є зустрічним по відношенню до зобов'язання позивача по сплаті авансового платежу в розумінні ст. 538 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що настання строку поставки товару відповідачем поставлено в залежність від отримання ним 80 % авансового платежу від позивача. При цьому, оскільки вартість товару визначена сторонами у специфікації №1 від 20.05.2015 до договору склала 139000,00 грн., то розмір 80% попередньої оплати склав відповідно 111200,00 грн. Оскільки позивачем було сплачено відповідачу тільки 92000,00 грн. попередньої оплати, у відповідача не настав обов'язок поставити позивачу товар, оскільки має місце прострочення самого позивача.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Згідно положень ст. 221 Господарського кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов'язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не виконав дій, що передбачені законом, іншими правовими актами, або випливають із змісту зобов'язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов'язання перед кредитором. Прострочення кредитора дає боржникові право на відшкодування завданих простроченням збитків, якщо кредитор не доведе, що прострочення не спричинено умисно або через необережність його самого або тих осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Після закінчення прострочення кредитора боржник відповідає за виконання на загальних підставах. У разі якщо кредитор не виконав дій, зазначених у частині першій цієї статті, за погодженням сторін допускається відстрочення виконання на строк прострочення кредитора.

Отже, внесення авансового платежу в даному випадку є в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України та ст. 221 Господарського кодексу України встановленою договором дією кредитора (позивача), невчинення якої унеможливлює виконання боржником (відповідачем) свого обов'язку по поставці товару у строк, чітко встановлений специфікацією №1 від 20.05.2015 до договору.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В матеріалах справи не міститься доказів порушення прав позивача відповідачем, а навпаки матеріалами справи підтверджується прострочення самого позивача, а отже, судом не встановлено обставин, які б могли бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору.

Оскільки вимога позивача про стягнення з відповідача передоплати за договором №20/15 купівлі-продажу товарів від 20.05.2015 є похідною від вимоги про розірвання договору, то відсутність підстав для задоволення вимоги про розірвання договору виключає можливість задоволення позову в частині стягнення передоплати у розмірі 92000,00 грн.

Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 18.12.2015

Суддя Ю.М.Смирнова