ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.12.15р. Справа № 904/9087/15

За позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м. Кривий Ріг , Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс - КР", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці позивача - Управління благоустрою та житлової політики Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у сумі 816 862, 67 грн. за договором на поставку теплової енергії

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник - дов. № 5 від 30.12.2014р.

Від відповідача: ОСОБА_2Р, дов. б/н від 20.11.2015р.

ОСОБА_3, директор, протокол № 2 від 18.06.2014р.

Від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» суми основного боргу у розмірі 557 818,97 грн., 3 % річних 8 808,67 грн., пені 132 670,71 грн. та інфляційних втрат 117 564,32 грн. за договором на поставку теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пари № 11297 від 04.09.2014р.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем вимог діючого законодавства та умов договору № 11297 від 04.09.2014р. на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пару, а саме - порушення строків оплати за спожиту теплову енергію за період з 01.02.2014р. по 30.06.2015р.

Ухвалою суду від 14.12.2015р. до участі у справі в якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на боці позивача залучено Управління благоустрою та житлової політики Криворізької міської ради.

В ході розгляду справи позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, у відзиві на позов зазначив, що договір № 11297 від 04.09.2014р. на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пари був укладений під дією помилки. Так в постанові Пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсним», а саме в п. 3.9. зазначено таке «Помилка повинна мати істотне значення, зачіпати природу правочину або такі якості його предмета, які значно знижують можливість його використання за призначення. При цьому істотною вважається така помилка, наслідки якої неможливо усунути або їх усунення вимагає значних витрат від особи, що помилилася, - з урахуванням її майнового становища, характеру діяльності тощо. Обставини, з приводу яких помилилася особа, мають бути наявними на час вчинення правочину.».

Відповідач у відзиві на позов зазначає, що він не є споживачем в розумінні чинного законодавства, що регулює спірні взаємовідносини, а отже не зобовязаний виконувати обовязки покладені на споживача Законом. Відповідач у відповідності до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибудинкових внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, тощо).

Про всі ці обставини відповідач, після помилкового підписання вищезазначеного договору, одразу повідомив позивача листом від 18.11.2014р. Лист позивач проігнорував та відповіді не надав. Листом від 26.12.2014р. відповідач повторно повідомив позивача про необхідність терміново розірвати помилково укладений договір. І лише коли відповідач втрете звернувся до позивача листом від 30.01.2015р., позивач надав відповідь від 09.02.2015р., в якій повідомив, що договір дійсно необхідно розірвати, але у звязку з труднощами, які виникли у позивача з відкриттям особових рахунків безпосереднім споживачам послуг позивача мешканцям гуртожитків, позивач просив надати інформацію для усунення вищезазначених перешкод.

Листом від 16.02.2015р. вся необхідна інформація була надана позивачу, для належного та законного здійснення ним своїх обовязків, як надавача послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Також, відповідач зазначає, що він одразу звернув увагу позивача на той факт, що помилково підписаний договір не відповідає умовам типового договору.

У відзиві на позов, відповідач зазначає, що він не отримував жодних послуг від позивача та в матеріалах справи нема жодних належних доказів, що підтверджують отримання послуг від позивача.

Отже, враховуючи все вищевикладене відповідач вважає, що немає перед позивачем жодних зобовязань, щодо сплати вартості теплової енергії.

Позивач надав заперечення на відзив на позов, в яких зазначив, що ТОВ "Сітісервіс -КР" здійснює функції управління та надання послуг утримання гуртожитків по вул. Кармелюка, 3, пр. Південному. 19 та вул. Переяслівській, 18, м. Кривий Ріг, а від так договір не міг бути укладений помилково. Щодо невідповідності договору типовому, позивач зазначає, що постановою КМУ № 630 від 21.06.2005р. затверджено типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної, гарячої води і водовідведення. На адресу КПТМ "Криворіжтепломережа" відмови від постачання гарячої води від відповідача не надходило, іншого джерела отримання теплової енергії в гарячій воді останній не обирав. Крім того, 26.05.2015р. представниками КПТМ "Криворіжтепломережа", заступником відділу житлово-комунального господарства в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу з мешканцями гуртожитків складено акт, згідно якого гаряче водопостачання в період з 01.02.2014р. подається.

Третя особа у судове засідання не з'явилась, надала до суду письмові пояснення по справі, в яких зазначила, що у зв'язку з тим, що співвласники багатоквартирних будинків, (в тому числі співвласники гуртожитків на пр. Південний, 19, вул. Переяслівській, 18 та вул. Кармелюка, 3) не виявили бажання самостійно визначати управителів будинку, споруди або групи будинків на виконання Закону України "Про житлово-комунальні послуги", наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 25.04.2005р. №60 "Про затвердження порядку визначення житлово-комунальних послуг у житловому фонді", постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 631 "Про затвердження порядку проведення конкурсу з надання житлово-комунальних послуг", органи місцевого самоврядування були вимушені визначити виконавців вищезазначених послуг на конкурсних засадах. Так, управителем гуртожитків за адресами: пр. Південний, 19, вул. Переяслівська, 18 та вул. Кармелюка, 3 визначено ТОВ "Сітісервіс -КР".

02.11.2015р. у судовому засіданні розгляд справи відкладався до 23.11.2015р.

У судовому засіданні 23.11.2015р. оголошувалась перерва до 14.12.2015р. та ухвалою суду від 23.11.2015р. строк розгляду справи продовжено до 30.12.2015р.

14.12.2015р. розгляд справи відкладався до 22.12.2015р.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу сторонами не заявлялось.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні 22.12.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

04.09.2014р. між Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» (далі споживач, відповідач) укладено договір № 11297 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пару (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник відпускає споживачу теплову енергію в гарячій воді на потреби опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та у вигляді пари на технологічні потреби, а споживач сплачує за отриману теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у строки, передбачені цим договором.

Постачальник відпускає споживачеві теплову енергію на об'єкти, вказані в таблиці №2 згідно з встановленим планом теплоспоживання з 01.02.2014р. по 01.02.2015р. (див. таблиця №1 та № 2, та акт межі розподілу, як невідємної частини договору). Оплата проводиться з моменту зазначеного періоду дії договору (п.1.3. Договору).

Облік споживання теплової енергії здійснюється згідно приладів обліку або розрахунковим способом у разі їх відсутності (п.2.1 договору).

Пунктом 2.4. договору встановлено, що щомісячно, в строк до 25 числа, споживач, який має прилад обліку, інформує постачальника про фактичне споживання теплової енергії з наступним складанням акту.

Відповідно до п.3.1. договору оплата за відпущену теплову енергію проводиться Споживачем щомісяця, самостійно, в грошовій формі, або іншими формами розрахунку за погодженням сторін до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Споживач здійснює передплату у грошовій формі, у розмірі планового місячного споживання у термін до 20 числа кожного місяця (п. 3.5. Договору).

Згідно з п.6.1. договору, цей договір діє з 01.02.2014р. по 01.02.2015р. і вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну не надійде заява однієї зі сторін про відмову від цього договору або від його перегляду. При заяві однієї із сторін про розірвання договору за один місяць і відсутності заборгованості споживача перед постачальником договір може бути, розірваний. При наявності заборгованості за споживачем, нарахування по договору закінчуються, а договір не розривається до повного погашення заборгованості.

Позивач свої зобов'язання по договору виконав в повному обсязі, що підтверджується виставленими на оплату рахункамифактури, копії яких знаходяться в .матеріалах справи (а.с.18-24).

Проте, відповідач виставлені рахунки за спожиту теплову енергію своєчасно та в повному обсязі не оплатив, на підставі чого у нього виникла заборгованість у сумі 557 818,97 грн., що і стало причиною спору.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд прийшов до висновку про задоволення позову на підставі наступного.

В силу ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов укладеного договору.

Відповідно до вимог ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, є порушенням зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу підтверджуються матеріалами справи, не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню у сумі 557 818,97 грн.

Крім основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 132 670,71 грн., 3 % річних у сумі 8 808,67 грн. за період з за період з 20.01.2015р. по 20.09.2015р. та інфляційні втрати у сумі 117 564,32 грн. за період з лютого 2015р. по серпень 2015р.

Згідно з п.3.3. договору, якщо споживач є суб'єктом господарювання державного сектору економіки, що діє на основі державної власності, не здійснив оплату за відпущену теплову енергію в термін, встановлений 3.2. договору, то відповідно до п.2 ст. 231 ГК України, він сплачує пеню в розмірі 0,1 відсоток від несплаченої суми за кожен день прострочення сплати. За прострочення сплати понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків від вказаної суми.

Положеннями ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Розрахунок пені перевірено судом, він відповідає обставинам справи та приписам діючого законодавства, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 132 670,71 грн. за період з 20.01.2015р. по 20.09.2015р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Враховуючи, що позивачем доведено шляхом надання належних доказів, та не заперечується відповідачем, що останнім допущено порушення строків розрахунків за відпущену теплову енергію, перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню в сумі 8 808,67 грн. за період з 20.01.2015р. по 20.09.2015р.

При перевірці розрахунку інфляційних втрат позивача суд враховує приписи Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за період лютий серпень 2015 р. становлять 117 564,32 грн.

Заперечення відповідача щодо укладення спірного правочину під впливом помилки судом не приймаються з наступних причин.

Законом України "Про житлово-комунальні послуги" визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Так, статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, в тому числі, що:

житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

виконавець - це суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд (далі - управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги розподілені на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, водовідведення і інші); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання договорів тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд.

Статтею 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Згідно ч.3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний, зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Відповідано до ст. 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач має право, в тому числі, здійснювати функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм чи передавати за договором повністю або частково функції управління управителю.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону України Про житлово-комунальні послуги управитель, яким є відповідач, має право, зокрема, здійснювати управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд та забезпечувати їх належну експлуатацію; укладати договори з виробниками, виконавцями, споживачами в порядку, встановленому законом; контролювати виконання умов договорів на надання житлово-комунальних послуг.

Згідно ч.2 ст. 25 Закону України Про житлово-комунальні послуги управитель зобов'язаний, в тому числі, вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

За змістом ст. 29 Закону України Про житлово-комунальні послуги договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем.

Відповідно до п. 3.3 рішення Криворізької міської ради "Про затвердження положення про Управління благоустрою та житлової політики виконкому міської ради" від 27.11.2013 року №2309 Управління в межах наданих йому повноважень зобов'язане, в тому числі, визначати на конкурсних засадах управителів та виконавців послуг з утримання будинків, споруд або групи будинків і прибудинкових територій, і з вивезення побутових відходів; укладати та контролювати відповідні договори з переможцями конкурсу.

Як зазначила в своїх поясненнях Третя особа, Відповідача визначено переможцем конкурсу на визначення управителя будинку, споруди або групи будинків. Зазначений факт підтверджується випискою з протоколу засідання комісії з проведення конкурсу з визначення управителів будинку, споруди або групи будинків по Інгулецькому району по об'єкту № 1 (а.с. 114-115).

Отже, у розумінні ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги відповідач є управителем будинків, тобто особою, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору.

З документів, наданих сторонами, вбачається, що між третьою особою (замовником) та відповідачем (управителем) було укладено договір про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Інгулецькому районі (обєкт № 1) (а.с. 126-131).

Предметом даного договору є передача замовником управителю функцій управління та надання послуг утримання будинку, споруди або групи будинків і споруд та об'єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях (далі - об'єкт), для забезпечення його сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих властивостей та організації забезпечення потреби власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень (далі - мешканці об'єкта) у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості (далі - послуги), а замовник надає право управителю відраховувати належну йому плату від загальної суми оплати за житлово-комунальні послуги, а також відшкодовувати здійснені ним необхідні витрати, пов'язані з управлінням об'єктом, у разі, коли управитель отримав на такі витрати письмову згоду замовника (п.1 договору про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Інгулецькому районі (обєкт № 1)).

Згідно п. 2.2. цього договору управитель зобовязаний, в тому числі:

- дотримуватись умов договорів з учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг;

- вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг;

- здійснювати технічний огляд основних конструктивних елементів, огороджуючи конструкцій будинків і споруд, інженерних мереж. об'єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях та забезпечувати здійснення профілактичних, поточних, і капітальних та аварійних ремонтів відповідно до встановлених стандартами, нормами і правилами вимог щодо строків та регламентів за кошти споживачів;

- контролювати вчасне та відповідної якості надання споживачам житлово-комунальних послуг, проведення перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги, в тому числі за ненадані або надані не в повному обсязі;

- вести окремі поточні та депозитні банківські рахунки в банківських установах;

- укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором;

- надавати замовнику та споживачам в установленому законом порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів. норми споживання. режим наданих послуг, їх споживчі властивості тощо.

Відповідно до п.3.2. даного договору управитель, в тому числі, має право:

- визначати виконавців окремих житлово-комунальних послуг, укладати в установленому законодавством порядку договори з виробниками. виконавцями, мешканцями об'єкта і контролювати виконання умов таких договорів, у порядку, передбаченому наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 25.04.2005р. № 60;

- отримувати на поточний банківський рахунок плату від мешканців об'єкта за надані житлово-комунальні послуги.

Крім того, 12.03.2014 року між ТОВ «Сітісервіс-КР» (управителем) та КПТМ «Криворіжтепломережа» (виконавець) укладено договір про здійснення функцій виконання

комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання (а.с. 138-141).

Цим договором управитель доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання виконувати функції виконавця комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води, централізованого постачання гарячої води, централізованого опалення (далі - комунальні послуги) для споживачів - мешканців житлових будинків, згідно дислокації №1 (далі - будинки) (п.1.1. зазначеного Договору).

Порядок укладання договорів визначається ст.ст.179-188 Господарського кодексу України.

Згідно ч.2 ст.181 Господарського кодексу України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Відповідно до ч.3 ст.179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 229 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно з положеннями п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

В п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною правочину предмета чи інших істотних умов останнього, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що правочин не було б вчинено. Помилка повинна мати істотне значення, зачіпати природу правочину або такі якості його предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням. При цьому істотною вважається така помилка, наслідки якої неможливо усунути або їх усунення вимагає значних витрат від особи, що помилилася, - з урахуванням її майнового становища, характеру діяльності тощо. Обставини, з приводу яких помилилася особа, мають бути наявними на час вчинення правочину.

Отже, сторона повинна довести, що така помилка насправді мала місце, тобто надати докази, які б свідчили про її помилку щодо істотних обставин правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний Договір № 11297 від 04.09.2014р. на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пари укладений сторонами відповідно до норм чинного законодавства та підписаний уповноваженими представниками сторін, натомість відповідачем не було доведено наявності обставин, які б свідчили про вчинення спірного правочину під впливом помилки, а також факту порушення його прав при укладенні спірного договору.

За викладеного, суд прийшов до висновку, що посилання ТОВ "Сітісервіс-КР" на укладення ним оспорюваного договору під впливом помилки є безпідставними, не підтвердженими належними та допустимими доказами існування на час укладення спірного Договору обставин стосовно наявності помилки відповідача щодо тих обставин, які мали істотне значення для укладення Договору.

Щодо тверджень відповідача про невідповідність укладеного Договору №11297 від 04.09.2014р. на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пари Типовому договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної, гарячої води і водовідведення, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.06.2005 року затверджено типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної, гарячої води і водовідведення.

Згідно п. 4 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зі змінами внесеними 10.04.2014р., виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

З цього часу Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг встановлює тарифи на послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання населенню, а бюджетним установам та іншим споживачам тарифи на теплову енергію, тому КПТМ "Криворіжтепломережа" з ТОВ "Сітісервіс - КР" укладено договір про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії.

Оскільки, на цей час типова форма договору про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії не затверджена, такий договір укладається сторонами з урахуванням норм законодавства, що регулює відносини у сфері теплопостачання та з дотриманням процедури укладення договорів визначеної главою 53 Цивільного кодексу України.

Крім того, суд зазначає, що відповідач спірний договір в судовому порядку недійсним не визнавав, на адресу КПТМ "Криворіжтепломережа" відмови від постачання гарячої води від відповідача не надходило, іншого джерела отримання теплової енергії в гарячій воді він не обирав.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з стягненням з відповідача суми основного боргу у розмірі 557 818,97 грн., пені - 230,17 132 670,71грн., 3 % річних 8 808,67 грн., інфляційних втрат 117 564,32 грн.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України, приймаючи до уваги, що спір доведено до розгляду в суді з вини відповідача, суд вважає за можливе покласти на нього судові витрати у справі в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 546, 548, 610, 611, 627, 629 Цивільного кодексу України, ст. 193, 199, 231 Господарського кодексу України ст.ст. 1, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 87, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» (50008, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Тинка, 34а/3, ) на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, 9, ) заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 557 818,97 грн. (п'ятсот п'ятдесят сім тисяч вісімсот вісімнадцять грн. 97 коп.), пені 132 670,71 грн. (сто тридцять дві тисячі шістсот сімдесят грн. 71 коп.), 3 % річних 8 808,67 грн. (вісім тисяч вісімсот вісім грн. 67 коп.), інфляційних втрат 117 564,32 грн. (сто сімнадцять тисяч п'ятсот шістдесят чотири грн. 32 коп.), витрати по сплаті судового збору 12 252,95 грн. (дванадцять тисяч двісті п'ятдесят дві грн. 95 коп.), про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно

до вимог ст. 84 ГПК України,

- 24.12.2015р.

Суддя ОСОБА_4