КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"24" грудня 2015 р. Справа №910/12485/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2014 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Обслуговуючого кооперативу "Багатоповерховий гараж "Аврора"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Київенерго"

про стягнення 281072,05 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 22.09.2014 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить, скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 22.09.2014 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Крім того, апелянтом подане клопотання про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги, мотивоване тим, що представник відповідача не був присутнім на судовому засіданні при винесенні оскаржуваного рішення, а дізнався про його існування лише в червні 2015, та тим, що апелянт отримав ухвалу суду від 26.10.2015 про повернення раніше поданої скарги лише 09.12.2015.

Перевіривши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду Київським апеляційним господарським судом, у зв`язку з відсутність підстав для задоволення клопотання про поновлення пропущеного строку, враховуючи наступне.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, вперше апелянт ТОВ «Будівельник» звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на рішення суду від 22.09.2014 - 28.10.2014.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2014 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2014 та додані до неї документи не прийнято до розгляду та повернуто скаржнику на підставі п. 3. ч.1 ст. 97 ГПК України.

09.07.2015 апелянта повторно звернувся із апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2014 до Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою суду від 10.07.2015 не прийнято до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник" на рішення Господарського суду м. Києва від 22.09.2014 та повернуто її заявникові на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України

Втретє ТОВ «Будівельник» звернувся з апеляційною скаргою на вказане рішення місцевого суду 12.10.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2015 апеляційна скарга знову ж таки була повернута апелянту без розгляду знову ж такі на підставі ч.3 ст. 97 ГПК України.

Звертаючись вчетверте із апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2014, апелянт просить поновити пропущений строк для подання скарги, мотивуюче це тим, що по-перше представник відповідача не був присутнім на судовому засіданні при винесенні оскаржуваного рішення, а дізнався про його існування лише в червні 2015, а по-друге тим, що ухвалу суду від 26.10.2015 про повернення раніше поданої скарги отримав лише 09.12.2015.

Проте, суд, вивчивши доводи клопотання та матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання та поновлення пропущеного строку, зважаючи на таке.

Як зазначалося вище, апелянт неодноразово звертався із апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2014, та така скарга йому неодноразово була повернута відповідними ухвалами суду.

Зокрема, звертаючись із скаргою в червні 2015, апелянт подає клопотання про поновлення пропущеного строку, мотивуючи це тим, що представник відповідача не був присутній в судовому засіданні при оголошені рішення суду, а дізнався про його існування лише з листа відділу ДВС в червні 2015.

Проте зазначене не відповідає дійсності та спростовується по-перше тим, що відповідно до протоколу судового засідання Господарського суду міста Києва від 22.09.2014 (день коли було постановлене оскаржуване рішення суду) від відповідача в судовому засіданні був присутній його вповноважений представник Бондаренко І.П.

Вказані дані також містяться в оскаржуваному рішенні суду.

Крім того, як вбачається із тексту апеляційної скарги, що була подана представником апелянта вперше в жовтні 2014, скаржник в ній зазначає, що повний текст оскаржуваного рішення був підписаний 02.10.2014 та отриманий відповідачем в день його підписання 02.10.2014.

Отже, вказаним спростовується доводи апелянта проте, що про існування оскаржуваного рішення йому стало відомо лише в червні 2015, а навпаки підтверджується факт обізнаності відповідача про існування оскаржуваного рішення ще в 2014 році.

Частиною 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Загальний порядок відновлення пропущених процесуальних строків врегульований статтею 53 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз'яснення причин пропуску такого строку і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними.

Крім того, п.5-1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" визначено, що частиною третьою статті 22 ГПК на сторони покладено обов'язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, до яких законом віднесено, зокрема, право апеляційного і касаційного оскарження. При цьому за вимогами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, кожний має право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Таким чином, зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Не зважаючи на те, що апеляційна скарга в подальшому неодноразово поверталась скаржнику з однієї й тієї ж підстави ч.3 ст.97 ГПК України (відсутність доказів про сплату судового збору у визначеному порядку та розмірі), апелянт в жовтні 2015 знову подає апеляційну скаргу на рішення місцевого суду від 22.09.2014 без належно оформленого доказу сплати судового збору у розмірі, визначеному чинним законодавством України.

Як зазначалося, в останнє апеляційна скарга без розгляду була повернута скаржнику ухвалою суду від 26.10.2015.

Подаючи клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги 23.12.2015, апелянт зазначає, що остання ухвала суду від 26.10.2015 була отримана ним лише 09.12.2015, що є поважною причину для поновлення пропущеного строку.

Проте вказане не відповідає дійсності та представник відповідача намагається ввести суд апеляційної інстанції в оману, оскільки відповідно до офіційних даних УДППЗ «Укрпошта» відправлення за номером 667 вручене адресату (одержувачу) ТОВ «Будівельник» особисто 04.11.2015 об'єктом поштового зв'язку КИЇВ 134 з індексом 03134.

Зважаючи на досить тривалий час, що минув з моменту ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного на даний час рішення суду, при вирішенні питання поновлення процесуальних строків на оскарження, доцільним є врахування того, що апелянт з самого початку намагався ввести суд апеляційної інстанції в оману зазначаючи проте, що представник відповідача не був присутнім при оголошені вступної та резолютивної частини рішення, оскільки зазначене не відповідає дійсності та спростовується наявними матеріалами справи та в подальшому неодноразово не зважав на приписи ухвал суду про повернення апеляційної скарги без розгляду, надавав недостовірні дані про точну дату отримання повного тексту рішення суду, що оскаржується, намагаючись таким чином затягувати судовий процес, що в свою чергу ставить під сумнів логічність та розумність поновлення процесуальних строків оскарження.

Абз. 8 п. 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" визначено, що клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи ст. 53 ГПК України повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Враховуючи зазначене, колегія суддів зазначає, що доводи та обставини, які наведені в обґрунтування клопотання про відновлення строку мають бути підтверджені належними доказами у справі відповідно до вимог ст. 33, 34 ГПК України та оцінюватись відповідно до ст. 43 ГПК України, а оскільки не було додано до апеляційної скарги належних та допустимих доказів в обґрунтування клопотання про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги, а навпаки були надані неправдиві відомості щодо справжньоїї дати отримання оскаржуваного рішення суду, подане клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33, 36 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з ч. 2 ст. 93 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення. Розгляд заяви особи про поновлення строку на подання апеляційної скарги здійснюється одним із суддів колегії суддів апеляційного господарського суду, склад якої визначений при реєстрації справи відповідно до положень частини четвертої статті 91 цього Кодексу.

Зважаючи на відсутність як обґрунтування, так і доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 22.09.2014 у справі № 910/12485/14 та тривалий строк пропуску, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення клопотання та відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення у справі № 910/12485/14.

Відповідно до викладеного та керуючись ст. ст. 53, 86, 93 Господарського процесуального кодексу України Київський апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельник" у задоволенні клопотання про відновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду м. Києва від 22.09.2014 у справі № 910/12485/14 у зв'язку з відсутністю поважних причин такого пропуску.

Не приймати до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник" на рішення Господарського суду м. Києва від 22.09.2014 у справі № 910/12485/14 та повернути її заявникові.

Матеріали справи № 910/12485/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов