ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2015 року Справа № 904/6404/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Кузнецової І.Л. (доповідача),

суддів - Герасименко І.М., Пруднікова В.В.,

при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.,

за участю представників:

від позивача: не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,

від відповідача: не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю КСТ ГРУП УКРАЇНА на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2015р. у справі № 904/6404/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю КСТ ГРУП УКРАЇНА, м.Київ

до державного підприємства Придніпровська залізниця, м.Дніпропетровськ

про стягнення 37080грн.

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2015р. у справі №904/6404/15 (суддя Васильєв О.Ю.) товариству з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) "КСТ ГРУП УКРАЇНА" відмовлено в задоволенні позову про стягнення з державного підприємства (далі-ДП)Придніпровська залізниця заборгованості в сумі 37080грн.;

- приймаючи рішення, господарський суд виходив з відсутності вини відповідача у невиконанні умов договору про організацію перевезень вантажів по залізницях України №ПР/М/1294/ НЮп від 20.03.2012р.;

- не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 УКРАЇНА" подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неправильне застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права просить це рішення скасувати, прийняти нове рішення та задовольнити позовні вимоги;

- у поданій скарзі йдеться про те, що посилання відповідача стосовно пересування спірних вагонів без його відома і не за його наказом не звільняють останнього від обов"язку повернення попередньо набутих за перевезення вантажу коштів, про неможливість застосування, в даному випадку, положень п.6 ст.5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", оскільки шкода товариству завдана не внаслідок тимчасової окупації, а суб"єктом господарювання, яким отримані кошти за перевезення, при цьому відповідні послуги не виконані, а також про те, що позивач не просить відшкодувати завдану шкоду через невиконання перевезення, а просить повернути саме ті кошти, які були сплачені відповідачу і по яких відповідачем не було надано послуги;

- відповідач вважає рішення господарського суду обґрунтованим, просить залишити апеляцій-ну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що відповідно до ст.29 Статуту залізниць, п.31 Правил приймання вантажів до перевезення приймання вантажів до перевезення може бути тимчасово припинено або обмежено, після одержання повідомлення відправник протягом 12 годин повинен припинити або обмежити до встановлених залізницею розмірів відвантаження продукції, на те, що заборону на перевезення у зв"язку з неможливістю запровадження безпечного пропуску поїздів призначенням/відправленням на(зі) станції(й) Кримської дирекції залізничних перевезень введено Укрзалізницею з 26.12.2014р., завантаження відправником спірних вагонів відбулося 22., 26.12.2014р. відповідно о 15год.00хв. та 04год.30хв., тобто вантажі було прийнято залізницею до перевезення в дію вказаної вище заборони на перевезення, на те, що будь-яких наказів про затримку вагонів на попутній станції Джанкой або на переадресування вагонів призначенням на нову станцію ДП"Придніпровська залізниця" не надавалося, а також на те, що відповідно до ст.45 Статуту залізниць в усіх випадках зміни одержувача або станції призначення вантажу, підприємство, організація, громадяни, за заявою яких здійснено таку зміну, є відповідальними перед попереднім одержувачем за наслідки такої зміни;

- 17.12.2015р. представники позивача та відповідача в судове засідання не з"явилися, про час та місце судового засідання позивач та відповідач повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, зокрема, і в попередніх судових засіданнях, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.03.2012р. ДП"Придніпровська залізниця" (залізницею) та ОСОБА_1 УКРАЇНА"(експедитором) укладено договір про організацію перевезень вантажів по залізницях України №ПР/М/1294/НЮп, предметом якого є регулювання взаємо-відносин сторін, що пов"язані з організацією та здійсненням перевезень вантажів у експортно-імпортному та внутрішньодержавному сполученнях, а також наданням додаткових послуг за перевезення по території України по узгоджених тарифах і ставках.

Згідно з п.п.2.1.3 п.2.1 договору залізниця зобов"язалася на підставі заяви експедитора й при наявності плану перевезень здійснювати прийом і відправлення вантажів, що належать експедитору або вантажовласникам, які вказані в заявці експедитора.

Відповідно до п.п.3.1, 3.2 договору експедитор здійснює платежі за перевезення і обслуго-вування вантажів при розрахунках у гривнях. Розмір попередньої оплати та періодичність її внесення визначається експедитором, виходячи із очікуваного обсягу перевезень вантажів та інших послуг на підставі діючих тарифів.

П.3.4 договору передбачено, що залізниця починає виконувати свої обов"язки по договору після отримання первинної передоплати в рахунок майбутніх перевезень на загальну суму 250000грн. платіжними дорученнями на основний рахунок №9004136.

Відповідно до п.3.5 договору датою надходження платежів вважається дата зарахування коштів на рахунок №9004136.

На підставі укладеного договору 22. та 26.12.2014р. з коду ОСОБА_1 УКРАЇНА" №9004136 ДП"Придніпровська залізниця" було проведено списання грошових сум в розмірах по 18540грн. за перевезення вантажу по залізничних накладних №№47637061, 47749189 у вагонах №№95100087, 95103412.

В перелічених залізничних накладних відправником вантажу визначено ПАТ"Кримський содовий завод", станція відправлення Красноперекопськ Придніпровської залізниці, станція призначення Рокитно-Волинське Львівської залізниці.

Про прийняття вантажу до перевезення свідчать календарні штемпелі у залізничних накладних, зроблені станцією відправлення 22. та 26.12.2014р..

У зв"язку з тим, що перевезення вантажу не відбулося, позивач звернувся до відповідача з претензією №111 від 13.02.2015р. про коригування та повернення коштів в сумі 18540грн. на код товариства №9004136.

Претензія №111 від 13.02.2015р. з вимогою повернення коштів внаслідок невиконання перевезення вантажу у вагоні №95103412 визнана відповідачем безпідставною з посиланням на інформацію про дислокацію та стан вагонних операцій, згідно з якою вказаний вагон слідував: Красноперекопськ (26.12.2014р.) Джанкой (27.12.2014р.), а також на п.6 ст.5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

Обставини стосовно того, що перевезення вантажу у вагоні №95100087 також не відбулося відповідачем не оспорюється.

Викладені обставини слугували визначальними для звернення ОСОБА_1 УКРАЇНА" з позовом до господарського суду про стягнення з ДП"Придніпровська залізниця" заборгованості в сумі 37080грн., яка складає загальну вартість плати за перевезення вантажу по вказаних вище відправленнях.

Як зазначено вище, відмовляючи в задоволенні позовних вимог господарський суд послався на відсутність вини відповідача у невиконанні умов договору у зв"язку з тим, що позивачем не спростовані твердження відповідача про примусове захоплення вагонів та направлення їх не за маршрутом, а на територію країни, яка здійснює окупацію, внаслідок незаконних дій третіх осіб.

Одночасно господарським судом застосовані положення п.6 ст.5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком господарського суду, покладеним в обґрунтування відмови в задоволенні позову, оскільки вважає такий висновок зробленим всупереч положенням ст.43 Господарського процесуального кодексу України без ґрунтовного дослідження обставин справи.

Так, ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання не допускається. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 названого Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Абз.2 ст.62 Статуту залізниць України встановлено, що належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Щодо досліджуваної справи, то з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: невиконання відповідачем зобов"язань за договором №ПР/М/1294/НЮп від 20.03.2012р. в частині здійснення перевезення вантажу за замовленням позивача, ненадання відповідачем доказів, які б спростовували це невиконання, вимоги позивача про стягнення вартості оплаченого, але невиконаного перевезення слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

У цьому зв"язку посилання господарського суду на п.6 ст.5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є помилковими.

Так, відповідно до вказаної норми відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об"єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як державу, що здійснює окупацію.

У даному випадку, відсутність вини відповідача у невиконанні умов договору та обставини, на які послався господарський суд в обґрунтування цієї відсутності не є достатніми підставами для звільнення відповідача від обов"язку сплатити заборгованість у вигляді вартості не наданих послуг з перевезення вантажу, яка попередньо була отримана ним.

Отже, рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню.

З огляду на викладене доводи відповідача визнані колегією суддів необґрунтованими.

Керуючись ст.ст.101 105 Господарського процесуального кодексу України, суд ПОСТАНОВИВ:

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2015р. у справі №904/6404/15 скасувати;

- позов задовольнити;

- стягнути з державного підприємства Придніпровська залізниця на користь товариства з обмеженою відповідальністю "КСТ ГРУП УКРАЇНА" 37080грн. заборгованості, 1827грн. витрат по сплаті судового збору, видати наказ;

- стягнути з державного підприємства Придніпровська залізниця на користь товариства з обмеженою відповідальністю "КСТ ГРУП УКРАЇНА" 2009грн.70коп. судового збору за апеляційною скаргою, видати наказ;

- видачу наказів доручити господарському суду Дніпропетровської області

Головуючий суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.М.Герасименко

Суддя В.В.Прудніков

Повна постанова складена 22.12.2015