Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "22" грудня 2015 р. Справа № 906/1592/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Антонюк Н.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов.б/н від 03.06.2015

від відповідача 1: сільський голова ОСОБА_2М;

від відповідача 2: ОСОБА_3 - дов. №25 від 09.12.2015,

ОСОБА_4 - керівник

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона"

до 1) Кам'янської сільської ради

2) Приватного підприємства "Грант"

про визнання недійсним рішення 15 сесії 24 скликання від 29.07.2004 в частині продажу ПП "Грант" земельної ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 1327кв.м. від 02.11.2004, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №146006 від 04.07.2005

В судовому засіданні 10.12.2015, відповідно до ст.77 ГПК України, оголошувалась перерва до 17.12.2015; в судовому засіданні 17.12.2015 оголошувалась перерва до 22.12.2015.

Позивач звернувся з позовом до суду про визнання недійсним рішення 15 сесії 24 скликання Кам'янської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 29.07.2004 в частині продажу ПП "Грант" земельної ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 1327кв.м. від 02.11.2004, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ№146006 від 04.07.2005.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на недотримання порядку припинення права постійного користування земельною ділянкою та відсутність погодження з позивачем надання земельної ділянки 2-му відповідачу, що, на думку позивача, призводить до порушення його права постійного користування земельною ділянкою для виробничих потреб загальною площею 0,91га по вул. Нескорених, 15 у с. Довжик.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, визначених у позовній заяві. Крім того, заперечив щодо заяви 2-го відповідача про застосування строків позовної давності.

Представник 1-го відповідача в засіданні суду проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву вих.№498 від 10.12.2015. Зазначив, що рішення стосовно надання права користування та продажу 2-му відповідачу спірної земельної ділянки приймалися в межах повноважень та згідно чинного законодавства, без порушень чиїх-небудь інтересів. Наголошував на ст.120 Земельного кодексу України, яка встановлює "автоматичний" перехід права на земельну ділянку при переході права на будівлю і споруду.

Представник 2-го відповідача в судовому засіданні заперечував щодо позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 09.12.2015. Пояснив, що набуття 2-им відповідачем права власності на нерухоме майно, яке останній придбав 04.01.2002 на прилюдних торгах, стало підставою для надання йому спірної земельної ділянки в довгострокову оренду. Крім того, підтримав заяву від 09.12.2015 щодо застосування строків позовної давності.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

24.04.1996 рішенням п'ятої сесії двадцять другого скликання Житомирської районної Ради народних депутатів (а.с.184, т.1) Державному підприємству Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона тресту Житомирагроспецмонтаж для державних потреб в постійне користування було надано земельну ділянку площею 0,91га, про що видано Державний акт на право постійного користування землею ІІ-ЖТ №000753, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 12.05.1996 за №112 (далі - державний акт на право постійного користування землею) (а.с. 75-79 , т.1).

Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України №51-93 від 17.05.1993 "Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі та наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області №123-КАТ від 20.05.1996 Державне підприємство Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона тресту Житомирагроспецмонтаж було перетворено у Відкрите акціонерне товариство Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона (а.с. 174-175, т.1).

Згідно рішення Установчих зборів засновників від 14.03.2014, викладеного у протоколі №1 (а.с.80-82, т.1), створено Товариство з обмеженою відповідальністю Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона (позивач) внаслідок реорганізації Відкритого акціонерного товариство Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона шляхом перетворення.

Пунктом 1.2. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона також визначено, що останнє створено шляхом перетворення Відкритого акціонерного товариства Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона (а.с.30-52, т.1).

Таким чином, позивач є правонаступником прав і обов'язків ВАТ Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона.

Разом з тим, варто зазначити, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників (ч.1 ст.104 ЦК України).

Відповідно до ст.108 ЦК України перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи (аналогічною є ст.37 ЦК УРСР). Але мова іде про цивільні правовідносини, а не земельні.

У зв'язку з цим, перетворення Державного підприємства Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона тресту Житомирагроспецмонтаж у Відкрите акціонерне товариство Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона, а згодом у - Товариство з обмеженою відповідальністю Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона є юридичним фактом для припинення його права користування земельною ділянкою (постанова Верховного суду України від 21.01.2002 по справі за позовом ВАТ "Промзв'язок" до Київської міської ради, постанова Вищого господарського суду України від 15.09.2009 по справі №9/5-Н, постанова Вищого господарського суду України від 01.06.2010 по справі №11/49-04 (8/79-03), постанова Вищого господарського суду України від 20.05.2010 по справі №8/1308-НМ).

Разом з тим, згідно п.2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" зазначено, що за відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.

При цьому, у Державному акті на право постійного користування землею ІІ-ЖТ №000753 не вносились відповідні відомості про юридичних осіб-правонаступників первинного землекористувача та про зміни у площі землекористування, що не заперечується позивачем, і такі докази в матеріалах справи відсутні.

Тобто, у зазначеному вище державному акті на право постійного користування землею землекористувачем вказано - Державне підприємство Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона тресту Житомирагроспецмонтаж, а не позивач (оскільки, його на той час ще не існувало).

09.01.2002 Приватне підприємство "Грант" (2-ий відповідач) придбало на прилюдних торгах у Відкритого акціонерного товариства "Житомирагроспецмонтаж" приміщення теплостоянки за адресою: вул. Нескорених, 15 у с.Довжик Житомирського району, що підтверджується свідоцтвом №221 від 09.01.2002, виданого державним нотаріусом ОСОБА_5 (а.с.138, т.1).

Також, у матеріалах справи знаходиться реєстраційне посвідчення №993 від 10.01.2002 (а.с. 139, т.1), згідно якого Житомирське обласне державне комунальне підприємство по технічній інвентаризації посвідчило право приватної власності на зазначене вище нерухоме майно за 2-им відповідачем.

При цьому, дане приміщення теплостоянки знаходиться на спірній земельній ділянці.

Оскільки, Приватне підприємство "Грант" набуло статусу власника нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці, останнє звернулося до 1-го відповідача з клопотанням про надання в користування даної земельної ділянки.

Так, 17.01.2002 рішенням №5 виконавчого комітету Кам'янської сільської ради припинено право користування земельною ділянкою в розмірі 0,1327 га ВАТ "Житомирське СПМК" в с. Довжику по вул. Нескорених, 15; відізвано державний акт ІІ-ЖТ №000753 на право постійного користування землею Житомирської спеціалізованої пересувної механізованої колони тресту Житомирагроспецмонтаж, який зареєстровано в Книзі записів державних актів за №112 від 12.05.1996 (а.с. 35 т. 2).

Водночас, 17.01.2002 рішенням №6 виконавчого комітету Кам'янської сільської ради надано 2-му відповідачу земельну ділянку в розмірі 0,1327га в довгострокову оренду на 25 років у с. Довжик по вул. Нескорених, 15 для виробничих потреб (а.с. 127, т.1, а.с. 36 т.2).

В матеріалах справи наявний акт про встановлення на місцевості границь земельної ділянки ПП "Грант" від 28.01.2002, який також підписано Головою правління ВАТ "Житомирська СПМК тресту "Житомирагроспецмонтаж" (а.с. 37, т.2).

14.02.2002 рішенням 21 сесії 23 скликання Кам'янської сільської ради припинено право користування земельною ділянкою в розмірі 0,1327 га ВАТ "Житомирське СПМК" в с. Довжику по вул. Нескорених, 15; відізвано державний акт ІІ-ЖТ №000753 на право постійного користування землею Житомирської спеціалізованої пересувної механізованої колони тресту Житомирагроспецмонтаж, який зареєстровано в Книзі записів державних актів за №112 від 12.05.1996 для внесення змін (а.с. 17, т.2).

Також, 14.02.2002 рішенням 21 сесії 23 скликання Кам'янської сільської надано 2-му відповідачу земельну ділянку в розмірі 0,1327га в довгострокову оренду на 25 років у с. Довжик по вул. Нескорених, 15 для виробничих потреб (а.с. 67, т.2).

20.08.2002 між відповідачами було укладено договір оренди земельної ділянки (реєстраційний номер 13), згідно якого останньому було передано у довгострокове платне володіння і користування земельну ділянку для комерційного використання загальною площею 0,1327га, що розташована по вул. Нескорених, 15 у межах с.Довжик Кам'янської сільської ради Житомирського району (а.с. 140-141, т.1).

В пункті 3.3. договору оренди передбачено, орендар має право, зокрема, переважно перед іншими особами викупити орендовану земельну ділянку в порядку, визначеному Земельним кодексом.

29.07.2004, розглянувши клопотання Приватного підприємства "Грант", на п'ятнадцятій сесії двадцять четвертого скликання Кам'янська сільська рада вирішила погодити звіт, складений незалежним експертом про експертну грошову оцінку земельної ділянки; продати 2-му відповідачу шляхом викупу земельну ділянку площею 1327кв.м за 7245,42грн (вартість, визначена на підставі звіту про експертну грошову оцінку) для промислового виробництва, яка знаходиться в його користуванні на території Кам'янської сільської ради (а.с. 50, т.2).

На виконання зазначеного рішення 02.11.2004 між відповідачами було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно умов якого 1-ий відповідач передав за плату, а 2-ий відповідач прийняв у власність земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 1327кв.м, яка знаходиться на території Кам'янської сільської ради в межах села Довжик Житомирського району по вул. Нескорених, 15 (а.с.143-144, т.1).

У п.1.3 договору купівлі-продажу вказано, що на земельній ділянці розміщено об'єкт нерухомого майна - приміщення теплостоянки, що належить відповідачу-2 на праві власності згідно свідоцтва, виданого 09.01.2002 року Третьою Житомирською нотаріальною конторою за р.№2-21 та зареєстрованого Житомирським обласним державним комунальним підприємством по технічній інвентаризації 10.01.2002 №993.

02.11.2004 договір купівлі-продажу зареєстрований в Державному реєстрі правочинів (а.с.146, т.1).

04.07.2005 Приватне підприємство "Грант" отримало Державний акт на право власності на зазначену вище земельну ділянку серії ЖТ №146006, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №03, кадастровий номер земельної ділянки :06:001:0154, яка розташована в с. Довжик, вул. Нескорених, №15 та призначена для виробничих потреб (автотехобслуговування) (а.с. 147-148, т.1).

Слід зазначити, що позивач, вважаючи себе постійним користувачем земельної ділянки для виробничих потреб загальною площею 0,91га, що розташована по вул. Нескорених, 15 у с.Довжик, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ЖТ №000753, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 12.05.1996 за №112, на підставі ч.2 ст.95 ЗК України звернувся до суду, оскільки вважає своє право землекористувача порушеним та вимагає його відновлення в обраний ним спосіб захисту.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані учасниками судового процесу докази на підтвердження своїх вимог та заперечень за правилами ст.ст.4-7, 33 та 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд прийшов до висновку про відмову в позові саме за безпідставністю матеріально-правових вимог, а не за спливом строку позовної давності для їх судового захисту (п.2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів"), враховуючи наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, вказана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту (постанова Верховного Суду України від 15.04.2015 у цивільній справі №6-55цс15).

При цьому, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (постанова Верховного Суду України від 21.01.2015 у цивільній справі №6-215цс14).

Крім того, варто зазначити, що ч.1 ст.83 ЗК України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності (п. а) ч.2 ст.83 ЗК України).

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ст.122 ЗК України).

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) сільські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 140 Конституції України та статтею 71 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам, органам та посадовим особам місцевого самоврядування гарантовано право самостійно реалізовувати надані їм повноваження.

Пункт 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначає компетенцію сільських, селищних, міських рад, зокрема щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Такі питання мають вирішуватись виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Розширений перелік повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин наведено у ст.12 ЗК України, згідно з яким виключно до компетенції сільської ради належить розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб.

У ч.1 ст.127 ЗК України встановлено, що органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень здійснюють продаж земельних ділянок комунальної власності громадянам, юридичним особам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

У частині другій цієї статті встановлено, що продаж земельних ділянок комунальної власності на конкурентних засадах у формі аукціону здійснюється у випадках та порядку, встановлених главою 21 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 134 ЗК України встановлено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки комунальної власності у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності громадян, юридичних осіб.

Як судом зазначалося вище, з 10.01.2002 2-ий відповідач є власником приміщення теплостоянки загальною площею 281,7кв.м. по вул. Нескорених, 15 у с. Довжик. Тому, земельна ділянка, на якій розташовувався цей об'єкт нерухомого майна, підлягала продажу в порядку, встановленому ст.128 ЗК України.

У частині другій статті 128 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до сільської ради. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

До заяви (клопотання) додаються, зокрема, документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці.

Як суд зазначав вище, з 20.08.2002 2-ий відповідач став орендарем земельної ділянки площею 0,1327га по вул. Нескорених, 15 у с.Довжик, на якій знаходиться його майно - приміщення теплостанції, яке належить яке належить йому на праві власності, тому, вимоги ч.2 ст.128 ЗК України 2-им відповідачем виконані.

Окрім того, ч.1 ст.9 Закону України "Про оренду землі" було передбачено, що орендар, який відповідно до закону може мати у власності орендовану земельну ділянку, має переважне право на придбання її у власність у разі продажу цієї земельної ділянки, за умови, що він сплачує ціну, за якою вона продається.

У частині третій цієї ж статті Закону України "Про оренду землі" було передбачено, що орендар може придбати земельну ділянку, що перебуває в оренді, за умови згоди орендодавця на продаж цієї земельної ділянки.

Як визначено ч.3 ст.128 ЗК України, орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Оскільки, земельна ділянка площею 0,1327га, яка знаходиться в межах с. Довжик та на якій знаходиться нерухоме майно 2-го відповідача станом на 29.07.2004 була сформована як об'єкт цивільних прав, 1-ий відповідач правомірно прийняв рішення про продаж її 2-му відповідачу шляхом викупу за затвердженою експертною грошовою оцінкою в сумі 7245,42грн, про що суд зазначав вище.

У ч.6 ст.128 ЗК України передбачено, що рішення сільської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Частиною сьомою цієї ж статті було передбачено обов'язкове нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Підставою для видачі державного акта на право власності на земельну ділянку та її державної реєстрації був документ про оплату.

Як встановлено судом вище, відповідачами виконано вимоги ч.ч.6 і 7 ст.128 ЗК України шляхом нотаріального посвідчення укладеного між ними 02.11.2004 договору купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якого 2-ий відповідач прийняв у власність земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 1327кв.м, розташовану за адресою: Житомирський район, с. Довжик, вул. Нескорених, 15.

Відповідно до ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 ЗК України право власності особи на земельну ділянку виникає з моменту отримання нею державного акта та його державної реєстрації.

Таким чином, оскільки зазначеними нормами встановлено нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку і обов'язковим одержанням її власником державного акта, який посвідчує його право власності, судом встановлено, що 04.07.2005 2 -му відповідачу було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №146006, згідно якого останній є власником земельної ділянки площею 0,1327га, яка розташована у с. Довжик, вул. Нескорених, 15, а також проведено його державну реєстрацію у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №03 (а.с. 147-148, т.1).

Варто зазначити, що при вирішенні спору по суті суд на підставі ст.21 ЦК України встановлює наступне: чи перевищила свої повноваження Кам'янська сільська рада, приймаючи оскаржуване рішення; чи суперечить воно актам чинного законодавства; чи порушує права позивача у справі.

На необхідності встановлення цих обставин наголошується також у ч.1 п.2 Роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України №02-5/35 від 26.01.2000 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів".

На підставі вищевикладеного, судом не встановлено порушень вимог земельного законодавства 1-им відповідачем щодо передачі за плату 2-му відповідачеві у власність земельної ділянки площею 0,1327га, яка розташована у селі Довжик, вул. Нескорених, 15, в порядку та на підставах, встановлених законом.

Судом не беруться до уваги доводи позивача про те, що приймаючи оскаржуване рішення 1-им відповідачем було порушено його права як постійного користувача земельної ділянки площею 0,91га по вул. Нескорених, 15 у с. Довжик, з огляду на наступне.

Так як, 2-ий відповідач є власником приміщення теплостоянки по вул. Нескорених, 15 у с. Довжик, при вирішенні питання застосування ч.5 ст.116 ЗК України відносно прав позивача як постійного користувача земельної ділянки площею 0,91га по вул. Нескорених, 15 у с. Довжик, суд керується правовими висновками Верховного Суду України щодо застосування ст.ст.116, 120 ЗК України та ст.377 ЦК України взагалі, та щодо їх редакцій, чинних станом на дату виникнення у 2-го відповідача права власності на об'єкт нерухомого майна (постанова Вищого господарського суду України від 11.02.2015 у господарській справі №4/48/5022-411/2012), зокрема.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Згідно ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Як дійшов висновку Верховний Суд України у постанові від 11.02.2015 у цивільній справі 6-2цс15, норми ст.120 ЗК України закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Отже, з виникненням права власності на будівлю чи споруду до власника переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташована належна йому на праві власності будівля чи споруда (постанова Верховного Суду України від 06.12.2010 у господарській справі №40/3.

Крім того, у матеріалах справи знаходяться рішення виконкому Кам'янської сільської ради від 17.01.2002 та рішення Кам'янської сільської ради від 14.02.2002, в яких зазначено, що дане рішення приймається на підставі клопотання ВАТ "Житомирське СПМК" (правонаступником якого є позивач) про припинення права користування частиною земельної ділянки в с. Довжик по вул. Нескорених, 15 (а.с.35, т.2, а.с 17 т.2).

Судом не приймаються посилання позивача щодо факту неправомірності зазначених вище рішень Кам'янської сільської ради, оскільки дані рішення 1-го відповідача станом на день звернення позивача з позовною заявою до суду було чинним, ніким (зокрема, і позивачем) не оскаржене, і такі докази в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині визнання недійсним рішення 15 сесії 24 скликання Кам'янської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 29.07.2004 в частині продажу Приватному підприємству "Грант" земельної ділянки.

Не підлягає задоволенню також позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 1327кв.м від 02.11.2004, враховуючи наступного.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

У постанові Верховного Суду України від 06.02.2013 у справі №6-169цс12 викладена правова позиція щодо можливості землекористування лише на підставі акту органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, прийнятого у суворій відповідності з нормами чинного законодавства.

В абз. 2 підпункту 2.24 пункту 2 Постанови Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", зазначено, що судам необхідно враховувати, що оскільки договір оренди укладається на виконання рішення органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, то без скасування таких рішень у встановленому законом порядку відсутні правові підстави для визнання відповідних договорів недійсними з підстав відсутності повноважень у відповідної місцевої ради чи органу виконавчої влади на затвердження проекту відведення та передачі спірної земельної ділянки в оренду.

Приймаючи до уваги вищевикладене за аналогією до спірних відносин купівлі-продажу, суд при вирішенні даного спору виходить з того, що так як судом не встановлено підстав для скасування оскаржуваного рішення 1-го відповідача, то не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Також, оскільки державний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, то вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано.

Аналогічна правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 (справа №6-12цс13) та від 23.10.2013 (справа №6-93цс13).

Так як, спірний державний акт на право власності на землю видано 2-му відповідачу на підставі оскаржуваного рішення 1-го відповідача, у визнанні недійсним якого суд відмовляє, то підстави для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ№146006 від 04.07.2005 відсутні.

За змістом ст.33 ГПК України позивач зобов'язаний був довести наявність суб'єктивного права на позов та факт його порушення відповідачами в обраний спосіб захисту, який призведе до його відновлення.

Таким чином, господарський суд на підставі вищевикладеного виходить з того, що неналежність права або інтересу, на захист яких подано позов, так само як і відсутність факту порушення відповідного права або інтересу, є достатньою підставою для відмови у позові.

Судові витрати згідно ст.49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 29.12.15

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу