РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2015Справа №910/30906/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новус Україна»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 ОСОБА_2»

Про стягнення 500 000,00 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_3 по ов. № б/н від 05.01.2015

від відповідача не зявився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Новус Україна» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 ОСОБА_2» 500 000,00 грн. основного боргу, який виник внаслідок неналежного виконання взятих на себе останнім зобовязань згідно договору поворотної фінансової допомоги № А від 25.06.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2015 порушено провадження у справі № 910/30906/15 та призначено справу до розгляду на 22.12.2015.

Позивач в судовому засіданні 22.12.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 22.12.2015 не зявився, письмовий відзив на позов не подав, вимог ухвали про порушення провадження у справі від 08.12.2015 не виконав.

Однак, відповідачем 22.12.2015 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання мотивовано тим, що у звязку з відсутністю на підприємстві відповідача штатного юриста та пізнім отриманням представником відповідача довіреності на представництво інтересів відповідача необхідний час для підготовки обґрунтованого відзиву на позовну заяву.

Розглянувши подане клопотання про відкладення розгляду справи суд відзначає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне

Відповідач отримав ухвалу суду про порушення провадження у справі 11.12.2015, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 01 5, а отже відповідач мав достатньо часу щодо видачі довіреності для здійснення представництва його інтересів в суді.

З доданої до клопотання відповідача довіреності вбачається, що вона видана на представництво інтересів відповідача в суді представнику ОСОБА_4 18.12.2015, тому останній мав достатній час (два робочих дні) для підготовки відзиву на позовну заяву. Крім цього відсутність письмового відзиву не є підставою для незявлення представника в судове засідання.

Доказів того, що керівництво відповідача, яке в силу ст. 28 Господарського процесуального кодексу України може бути представником юридичної особи, не в змозі прийняти участь в судовому засіданні не подано.

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Суд приходить до висновку що відсутні обставини, за яких не можливо вирішити спір в даному судовому засіданні.

Оскільки наявних в матеріалах справи документів достатньо для її розгляду, суд вважає, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 22.12.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

25.06.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Новус Україна» (сторона-1, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 ОСОБА_2» (сторона-2, відповідач) було укладено договір поворотної фінансової допомоги № А (далі договір).

Згідно з п. 1.1. договору з метою фінансової стабілізації сторони-2 і поповнення оборотних коштів, сторона-1 надає стороні-2 поворотну фінансову допомогу, а сторона-2 зобовязується повернути її стороні-1 в порядку та у строк, визначені цим договором.

Поворотна фінансова допомога, що надається стороні-2 є безпроцентною, тобто за її надання нарахування процентів або надання інших видів компенсацій не передбачено (п. 1.2. договору).

Спір виник в звязку з тим, що позивач вважає, що відповідачем в порушення умов договору не було повернуто надані позивачу грошові кошти, в звязку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 500 000,00 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.1. договору розмір поворотної фінансової допомоги становить 800 000,00 грн.

Згідно з п. 3.1. договору допомога може бути надана у повному обсязі в сумі, що визначена п. 2.1. даного договору або на вимогу сторони-2 поетапно, шляхом перерахування грошових коштів на банківській рахунок сторони-2.

Як свідчать матеріали справи (платіжні доручення № 364 від 09.07.2015 та № 876 від 22.07.2015) позивачем відповідачу було перераховано фінансову допомогу в загальному розмірі 800 000 000,00 грн.

Відповідно до п. 5.1. договору поворотна фінансова допомога надається на строк, з моменту її отримання, згідно з умовами п. 3.1. даного договору та до 30.12.2015.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що сторона-2 зобовязується повернути сторні-1 поворотну фінансову допомогу поетапно, трьома частками:

до 30.10.2015 в розмірі 250 000,00 грн.,

до 30.11.2015 в розмірі 250 000,00 грн.,

до 30.12.2015 в розмірі 300 000,00 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 5.4. договору повернення поворотної фінансової допомоги здійснюється стороно-2 шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок сторони-1.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Проте, матеріали справи свідчать, що відповідач взяті на себе зобовязання по поверненню грошових коштів в передбачений договором строк повністю не виконав, у звязку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, яка становить 500 000,00 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу в сумі 500 000,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Новус Україна» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 ОСОБА_2» (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора ОСОБА_5, 8, офіс 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новус Україна» (04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 52, ) 500 000 (пятсот тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 7 500 (сім тисяч пятсот) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 28.12.2015.

СуддяОСОБА_6