ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року Справа № 904/5718/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Судді:Борденюк Є.М., Кривда Д.С., Могил С.К. (доповідач),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Баст Трейд" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.10.2015 у справі № 904/5718/15 господарського суду Дніпропетровської області
за позовомпублічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського"
до товариства з обмеженою відповідальністю "Баст Трейд"
про стягнення 846 503, 56 грн.,
за участю представників

позивача: Захарченко О.В.,

відповідача: не з'явились,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Баст Трейд" про зобов'язання поставити обумовлений договором № 14-0904-02 від 20.05.2014 товар на суму 604 560, 00 грн., а також стягнення 109 401, 60 грн. неустойки та 132 541, 96 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2015, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.10.2015, позов задоволено частково. Зобов'язано відповідача поставити позивачу товар - колісні пари в кількості 11 штук на загальну суму 604 560, 00 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача 61 036, 80 грн. неустойки та 132 541, 96 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого та постановою апеляційного господарського суду, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить постанову скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Переглянувши в касаційному порядку оскаржені судові рішення колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" (покупцем) та товариством з обмеженою відповідальністю "Баст Трейд" (продавцем) 20.05.2014 укладено договір № 14-0904-02, відповідно до умов якого продавець зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію за кількістю, номенклатурою, ціною, терміном поставки і умовами оплати, визначеними в специфікаціях, що додаються до договору і є його невід'ємними частинами.

Згідно з п. 4.1 договору, розрахунки за товар здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця в порядку, зазначеному в специфікаціях. У випадку, якщо умовами оплати передбачена попередня оплата, продавець зобов'язаний надати оригінал рахунку на попередню оплату.

Додатковою угодою № 6 від 15.09.2014 сторони доповнили договір специфікацією № 5, згідно з якою поставці підлягає товар (колісні пари: МР 7.1 - 8 шт., МР 7.4 - 6 шт.) на суму 762 960, 00 з попередньою оплатою в розмірі 50% після підписання даної специфікації і отримання рахунку, та з попередньою оплатою в розмірі 50% після отримання письмового повідомлення від продавця про закінчення виготовлення і готовності узгодженої партії товару до відвантаження, наданого в межах терміну передбаченого на виготовлення товару.

Згідно з п. 1.6. додаткової угоди, термін виготовлення і поставки узгодженої партії товару - протягом 60 календарних днів з моменту здійснення покупцем попередньої оплати 50%, але не більше 5 календарних днів з дати перерахування покупцем попередньої оплати 100%.

Відповідно до п. 9.4 договору в редакції додаткової угоди № 7 від 23.12.2014, договір вступає в силу з дати підписання його обома сторонами та скріплення печаткою і діє до виконання сторонами зобов'язань за специфікаціями № 3, 5 до 01.06.2015, а в частині гарантійних зобов'язань - до повного їх виконання.

На виконання умов договору відповідач виставив позивачу рахунок № 51 від 15.09.2014 на суму 762 960, 00 грн., який оплачено останнім у розмірі 381 480, 00 грн., що складає 50% попередньої вартості товару.

Листом № 96 від 22.12.2014 відповідач повідомив позивача, що товар готовий до відвантаження та просив останнього здійснити оплату решти 50% грошових коштів на виконання умов специфікації № 5 у розмірі 381 480, 00 грн.

Позивачем у період з 25.12.2014 по 03.02.2015 сплачено суму в розмірі 381 480, 00 грн., яка складає решту 50% вартості товару, що підтверджується наявними у справі копіями банківських виписок.

Враховуючи положення п. 1.6. додаткової угоди № 6, відповідач зобов'язаний був поставити товар не пізніше 08.02.2015.

В порушення умов договору відповідач частково здійснив поставку позивачу товару - колісних пар МР 7.1 у кількості 3 шт. на суму 158 400, 00 грн., що підтверджується накладною № 18 від 26.03.2015, з порушенням терміну поставки.

В подальшому позивач направив на адресу відповідача претензію за № 01/ВН-470 від 21.05.2015, в якій просив здійснити поставку товару та сплатити неустойку і відсотки за користування грошовими коштами.

Відповідач відповіді на претензію не надав, зобов'язання щодо повної та своєчасної поставки товару не виконав, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Частково задовольняючи позов, місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження своєчасного та належного виконання зобов'язання з поставки товару, у зв'язку з чим вимогу поставити товар на суму 604 560, 00 грн. задовольнили. Крім цього, враховуючи несвоєчасне виконання відповідачем умов договору, суди задовольнили вимогу позивача про стягнення 132 541, 96 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України. Частково задовольняючи вимоги в частині стягнення неустойки, суди зазначили, що нарахування неустойки на суму 604 560, 00 грн. є безпідставним, оскільки призводить до подвійної відповідальності одного виду за одне й те ж порушення, що суперечить ст. 61 Конституції України.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає передчасними висновки місцевого та апеляційного господарських судів в частині задоволення вимоги поставити товар з огляду на таке.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

В контексті ст. 15 Цивільного кодексу України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, в зв'язку з чим в даному випадку суд повинен встановити, в чому полягає таке порушення, а також, в який спосіб має відбуватись поновлення порушеного права позивача.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В частині 2 цієї статті визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Таким чином, захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається, зокрема, шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

В свою чергу, заявлена позивачем вимога про зобов'язання відповідача поставити обумовлений договором № 14-0904-02 від 20.05.2014 товар на суму 604 560, 00 грн. не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Проте під час здійснення судового провадження ні місцевий, ні апеляційний господарські суди не з'ясували питання з приводу обраного позивачем способу захисту свого порушеного права щодо зобов'язання відповідача поставити товар на суму 604 560, 00 грн., виходячи з приписів Цивільного законодавства, у взаємозв'язку з можливістю виконання позовних вимог у примусовому порядку, у зв'язку з чим порушили вимоги ст. 43 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в частині стягнення 132 541, 96 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами на підставі ст. 536, ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України та 61 036, 80 грн. неустойки з огляду на їх обґрунтованість та законність.

Враховуючи викладене та беручи до уваги передбачені Господарським процесуальним кодексом України межі перегляду справи в касаційній інстанції, які не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів у даній справі в частині зобов'язання поставити товар підлягають скасуванню, а справа в цій частині - направленню на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, встановити відповідність предмету позову визначеним законом способам захисту порушеного права, та, відповідно, наявність чи відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги, і в залежності від установлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись ст.ст. 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.10.2015 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.09.2015 в частині зобов'язання поставити товар у справі № 904/5718/15 скасувати.

Справу № 904/5718/15 у скасованій частині передати на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області в іншому складі суду.

Головуючий суддя Борденюк Є.М.
Судді: Кривда Д.С.

Могил С.К.